ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/12570/23                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Ольга ТКАЧЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 лютого 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Аліменка В.О.,
                                                          Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, військова частина НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення по зверненню ОСОБА_1 від 24.04.2023 службового розслідування по факту порушення норм статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо не звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 як особу, яка має право на звільнення за сімейними обставинами на підставі положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 24.04.2023 щодо проведення службового розслідування за фактом не звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 як особу, яка має право на звільнення за сімейними обставинами на підставі положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування щодо не проведення службового розслідування за фактом не звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 як особу, яка має право на звільнення за сімейними обставинами на підставі положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідачем протиправно не розглянуто його рапорт про звільнення з військової служби відповідно до п. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не проведено службову перевірку за фактом порушення норм статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.
Зазначена апеляційна скарга обґрунтована тим, що протиправними дiями посадових осiб вiйськової частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 було безпiдставно вiдмовлено у реалiзацiї його права на звiльнення з лав Збройних Сил України за сiмейними обставинами, передбаченого пiдпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої cтaттi 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чим завдано йому значних душевних страждань, приниженні його честі та гідності, що призвело до погіршення стану його здоров`я.
На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні його позовних вимог, що вказує на незаконність такого судового рішення.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, у період з 24.02.2022 по 05.04.2023 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та перебував на посаді командира 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти (а.с. 7).
11 червня 2022 року позивач звернувся з рапортом до військової частини НОМЕР_2 , в якому просив його звільнити з військової служби відповідно до пункту 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», втім відповіді не отримав.
12 жовтня 2022 року дружина позивача - ОСОБА_2 звернулася до Державного бюро розслідувань із заявою про порушення норм положення ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які були допущені відносно позивача.
18 жовтня 2022 року та 03 листопада 2022 року від Державного бюро розслідувань надійшла відповідь про те, що заяву дружини позивача переадресовано за належністю для перевірки до Міністерства оборони України та Військової служби правопорядку Чернігівського зонального відділу (а.с.10-11).
Втім, від Військової служби правопорядку Чернігівського зонального відділу дружина позивача ОСОБА_2 відповідь не отримала.
У свою чергу, 09.03.2023 дружина позивача ОСОБА_2 звернулась із заявою до керівника Чернігівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері про те, що їй не надали відповіді на її заяву від 12.10.2022 щодо порушення норм статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не повідомили про результати перевірки (а.с.12).
14 березня 2023 року дружину позивача ОСОБА_2 проінформовано про те, що на підставі статті 7 Закону України «Про звернення громадян» її заява від 09.03.2023 надіслана за належністю до керівника П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління ДБР розташованого у м. Києві щодо можливих неправомірних дій військових посадових осіб НОМЕР_3 бригади територіальної оборони.
15 березня 2023 року позивач звернувся із заявою до керівника Чернігівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері щодо проведення перевірки відносно неправомірних дій посадових осіб військових частин НОМЕР_4 , НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , втім відповіді не отримав.
30 листопада 2022 року Військовою службою правопорядку Чернігівського зонального відділу, військова частина НОМЕР_5 надано відповідь на лист ДБР від 03.11.2022, де зазначено, що в діях посадових осіб військової частини НОМЕР_6 та НОМЕР_2 порушення вимог чинного законодавства України не виявлено (а.с.15).
Не погоджуючись із висновками проведеної службової перевірки по заяві ОСОБА_2 від 12.10.2022, яка була проведена Військовою службою правопорядку Чернігівського зонального відділу у листопаді 2022 року, 22.04.2023 позивач звернувся із заявою до Міністра оборони України щодо скасування перевірки та призначення нової.
20 червня 2023 року на своє звернення до Міністра оборони України позивач від відповідача отримав лист-відповідь за №1440/в від 16.06.2023, в якому зазначив, що на момент написання ним звернення (22.04.2023) його вже було звільнено з лав Збройних Сил України за віком (наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 05.04.2023 №96, тому проведення подальших додаткових перевірок та інших дій з приводу його не переведення до іншого місця служби та звільнення з лав ЗСУ вважається невмотивованим та недоцільним.
Не погоджуючись з такими діями відповідачів та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки проведення перевірок, службового розслідування щодо не звільнення позивача з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами не призведе до звільнення останнього з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами, оскільки позивач вже звільнений з військової служби у відставку за віком, що підтверджується копією витягу з наказу від 05.04.2023 №96, тому обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, не відповідає змісту порушеного права, не забезпечує реальне поновлення прав та законних інтересів позивача.
Відтак, позовні вимоги про зобов`язання військової частин НОМЕР_1 провести службове розслідування щодо не проведення службового розслідування за фактом не звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 як особи, яка має право на звільнення за сімейними обставинами на підставі положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У силу вимог частин першої-третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
У свою чергу, підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у частині четвертій якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
При цьому, частиною п`ятою статті 26 Закону закріплено підстави припинення (розірвання) контракту та звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, з військової служби.
Так, пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
- якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).
Згідно частини сьомої статті 26 Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Так, Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з пунктом 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
У силу вимог пункту 116 Положення № 1153/2008 військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:
- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
- у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_7 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;
- у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 04.06.2020 № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;
- у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 червня 2020 року №680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;
- у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 04.06.2020 № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військовому званні - Президентом України.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно з пунктом 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення. До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану на підставах, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу.
Як свідчать матеріали справи, позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується копією рапорту від 11.06.2022, який поданого до військової частини НОМЕР_2 .
У той же час, судом першої інстанції вірно відзначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється лише за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення, натомість позивачем до рапорту про звільнення не були додані оригінали таких документів, що підтверджується копією рапорту від 11.06.2022, що не відповідає вимогам пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції.
При цьому, обставини щодо не звільнення позивача з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами досліджувались Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованому у м. Києві, яким встановлено відсутність обставин, що можуть свідчити про вчинення будь-якого кримінального правопорушення службовими особами 119 окремої бригади ТрО.
У свою чергу, щодо обставин не звільнення позивача з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами Чернігівським зональним відділом Військової служби правопорядку також проводилась перевірка, за результатами якої встановлено відсутність порушень вимог чинного законодавства в діях посадових осіб військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .
До того ж, проведення перевірок, службового розслідування щодо не звільнення позивача з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами не призведе до зміни інших обставин звільнення останнього з військової служби, оскільки позивач вже звільнений з військової служби у відставку за віком, що підтверджується копією витягу з наказу від 05.04.2023 №96, і в позові ОСОБА_1 не вимагається змінити ці підстави.
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, не відповідає змісту порушеного права, не забезпечує реальне поновлення прав та законних інтересів позивача.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про зобов`язання військової частин НОМЕР_1 провести службове розслідування щодо не проведення службового розслідування за фактом не звільнення з лав Збройних Сил України ОСОБА_1 як особи, яка має право на звільнення за сімейними обставинами на підставі положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                            В.П. Мельничук