07 лютого 2024 року
м. Київ
 
ОКРЕМА ДУМКА (розбіжна)
суддів Великої Палати Верховного Суду Банаська О. О., Желєзного І. В., 
Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Шевцової Н. В.
Справа № 910/3831/22
Провадження № 12-45гс23
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст і підстави наведених у позові вимог та заперечень відповідача
1. У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю ?Луганськгаз збут? (далі - ТОВ ?Луганськгаз збут?, позивач) звернулося до Господарського 
суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства 
?Укртрансгаз? (далі - АТ ?Укртрансгаз?, відповідач) 3 570 893,00 грн, з яких: 
2 357 423,49 грн - інфляційні втрати та 1 213 469,51 грн - 3 % річних.
2. Позов ТОВ ?Луганськгаз збут? мотивований несвоєчасним поверненням відповідачем безпідставно отриманих від позивача грошових коштів у розмірі 
18 454 848,76 грн, факт чого встановлено судовими рішеннями у справі № 910/17567/19, та протиправним користуванням ними АТ ?Укртрансгаз? у період з 26 лютого 2019 року до 07 травня 2021 року.
3. З огляду на наведене позивач з посиланням на приписи статей 509, 524, 533, 610, 611, 625, 1212 ЦК України здійснив нарахування та заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за період безпідставного 
користування грошовими коштами, зокрема, із наступного дня після їх отримання відповідачем від ТОВ ?Луганськгаз збут? (26 лютого 2019 року) по дату їх повернення АТ "Укртрансгаз"(06 травня 2021 року - переддень перерахування коштів позивачу).
4. АТ "Укртрансгаз" у відзиві на позовну заяву щодо вимог позову 
ТзОВ ?Луганськгаз збут? заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні 
в повному обсязі, зазначаючи, зокрема, що позивач неправильно здійснив 
розрахунок заявлених до стягнення з відповідача сум 3 % річних та 
інфляційних втрат, оскільки помилково в основу періоду їх нарахування 
визначив 26 лютого 2019 року як дату виникнення зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів (оплати за надані послуги балансування), 
тоді як лише 22 березня 2021 року постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/17567/19 був встановлений факт безпідставного набуття коштів та, як наслідок, зобов`язання з їх повернення. Тому саме після прийняття постанови суду у справі № 910/17567/19 (22 березня 
2021 року) має починатися період нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.
Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
5. ТОВ "Луганськгаз збут" пред`явило у грудні 2019 року до Господарського суду міста Києва позов про стягнення з АТ "Укртрансгаз" 18 454 848,76 грн 
збитків (справа № 910/17567/19) через неправомірне визначення відповідачем негативного небалансу природного газу у позивача в грудні 2018 року та безпідставного нарахування плати за послуги балансування обсягів природного газу, що призвело до оплати ТОВ "Луганськгаз збут" 25 лютого 2019 року коштів у сумі 18 454 848,76 грн, які на підставі статей 11, 16, 22, 509, 510, 526, 530, 610, 611, 906 ЦК України, статті 224 ГК України підлягають стягненню з відповідача.
6.  20 серпня 2020 року Господарський суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 910/17567/19, яким задовольнив позов ТОВ "Луганськгаз збут" та 
стягнув з АТ "Укртрансгаз" на користь ТОВ "Луганськгаз збут" 18 454 848,76 грн збитків та 276 822,73 грн судового збору.
7. Постановою від 22 березня 2021 року Північний апеляційний господарський суд рішення Господарського суду міста Києва від 20 серпня 2020 року у справі 
№ 910/17567/19 змінив та виклав його мотивувальну й резолютивну частини в редакції цієї постанови.
8. Суди свої рішення мотивували тим, що, здійснивши закупівлю природного газу в ПАТ "Луганськгаз" обсягом 1 372 782,00 м3 та оформивши господарську операцію відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), ТОВ "Луганськгаз збут" виконало процедуру самостійного врегулювання місячного небалансу в порядку, визначеному главою 3 розділу XIV цього Кодексу. Проте, незважаючи на такі обставини, відповідач 14 січня 2019 року склав звіт по точках входу / виходу за грудень 2018 року відносно ТОВ "Луганськгаз збут" та акт послуг балансування за грудень 2018 року.
9. За наведеного суди дійшли висновку, що, всупереч умовам договору транспортування та вимогам Кодексу ГТС, АТ "Укртрансгаз" під час здійснення комерційного балансування обсягів газу щодо ТОВ "Луганськгаз збут" за 
грудень 2018 року безпідставно не врахувало господарську операцію про закупівлю 31 грудня 2018 року ТОВ "Луганськгаз збут" у АТ "Луганськгаз" природного газу в обсязі 1 372 782,00 м3, що призвело до формування 14 січня 2019 року відповідачем незаконного акта від 31 грудня 2018 року 
№ 12-18-1707000361-БАЛАНС про надання послуг балансування в грудні 2018 року на суму 18 454 848,76 грн. 
10. Водночас суд апеляційної інстанції змінив правову кваліфікацію спірних відносин, зазначивши, що суд першої інстанції помилково погодився з позивачем щодо правильності обраного способу захисту, а також наявності правових 
підстав для відшкодування йому збитків, спричинених неправомірними діями 
АТ "Укртрансгаз", відповідно до положень статей 15, 16, 22, 906, 1166 ЦК України, статей 224, 225 ГК України. Апеляційний господарський суд дійшов висновку, 
що за встановлених судами обставин мали місце кондикційні зобов`язання, 
зокрема, що нарахування АТ "Укртрансгаз" плати за послуги комерційного балансування природного газу за грудень 2018 року фактично відбулося поза межами умов, передбачених договором транспортування природного газу 
від 25 липня 2017 року № 1707000361. Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України.
11. Постановою від 12 серпня 2021 року Верховний Суд у складі колегії 
суддів Касаційного господарського суду постанову Північного апеляційного господарського суду від 22 березня 2021 року та рішення Господарського 
суду міста Києва від 20 серпня 2020 року у справі № 910/17567/19 
залишив без змін, погодившись із висновками судів щодо здійснення нарахування АТ ?Укртрансгаз? плати за послуги комерційного балансування природного газу за грудень 2018 року поза межами умов, передбачених договором транспортування природного газу, та правовою кваліфікацією апеляційним господарським судом спірних правовідносин за статтею 1212 ЦК України.
12.  Після набрання законної сили рішенням у справі № 910/17567/19 відповідач згідно із платіжним дорученням від 07 травня 2021 року № 3111 перерахував позивачу грошові кошти в сумі 18 454 848,76 грн.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
13. 20 вересня 2022 року Господарський суд міста Києва ухвалив рішення у 
справі № 910/3831/22, яким позов задовольнив та стягнув з АТ ?Укртрансгаз? 
на користь ТОВ ?Луганськгаз збут? 2 357 423,49 грн інфляційних втрат, 
1 213 469,51 грн - 3 % річних та 53 563,39 грн судового збору.
14. Суд першої інстанції визнав правомірним нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за період з 26 лютого 2019 року по 06 травня 2021 року з 
огляду на прострочення відповідачем виконання зобов`язання щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів. 
15. Як зазначив місцевий господарський суд, обов`язок з повернення безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів у розмірі 
18 454 848,76 грн, настав у відповідача в момент, коли він дізнався про безпідставність одержання цього майна. Обставина про одержання коштів, за висновком суду першої інстанції, була відома відповідачу з моменту зарахування грошових коштів на його розрахунковий рахунок у банківській установі, на який були перераховані кошти, тобто 25 лютого 2019 року.
16. Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач після отримання 25 лютого 2019 року грошових коштів у сумі 18 454 848,76 грн зобов`язаний був повернути їх позивачу одразу, тобто прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повернення безпідставно набутих грошових 
коштів та неправомірне їх використання починається саме з 26 лютого 2019 року 
(з наступного дня після отримання грошових коштів).
17. Водночас місцевий господарський суд відхилив доводи відповідача щодо настання строку повернення спірних грошових коштів після винесення 
22 березня 2021 року Північним апеляційним господарським судом постанови 
у справі № 910/17567/19, оскільки зазначеною постановою суд лише підтвердив факт безпідставності набуття грошових коштів, а зобов`язання щодо їх повернення виникло не з рішення суду, а в силу прямої вказівки закону.
Короткий зміст постановисуду апеляційної інстанції
18. Постановою від 02 березня 2023 року Північний апеляційний господарський суд рішення Господарського суду міста Києва від 20 вересня 2022 року у справі 
№ 910/3831/22 залишив без змін.
19. Апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 
2 357 423,49 грн інфляційних втрат та 1 213 469,51 грн - 3% річних за період 
з 26 лютого 2019 року (початок періоду прострочення з урахуванням установлених судом обставин безпідставного набуття відповідачем грошових коштів 25 лютого 2019 року) по 06 травня 2021 року (закінчення періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, оскільки грошові кошти він повернув позивачу лише 07 травня 2021 року).
20. Водночас суд апеляційної інстанції визнав неспроможними посилання скаржника на те, що право вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних 
та інфляційних втрат виникає 22 березня 2021 року (дата прийняття постанови Північним апеляційним господарським судом у справі № 910/17567/19), 
оскільки рішенням у справі № 910/17567/19 установлено, що перерахування 
грошових коштів без достатньої правової підстави відбулось 25 лютого 
2019 року, наявність судових актів, якими встановлено факт безпідставності набуття грошових коштів та набрання ними законної сили не змінює правової природи грошових зобов`язань, а також дати їх виникнення чи припинення.
Короткий зміст вимог, підстав касаційного оскарження та доводів скаржника
21. АТ "Укртрансгаз" не погодившись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 02 березня 2023 року та рішенням Господарського суду міста Києва від 20 вересня 2022 року подало касаційну скаргу, в якій просило їх скасувати повністю таприйняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Луганськгаз збут" відмовити в повному обсязі.
22. На обґрунтування доводів касаційної скарги АТ "Укртрансгаз"посилається 
на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального й неправильне застосування норм матеріального права та в аспекті визначеної пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України 
(далі - ГПК України)підстави касаційного оскарження зазначає про 
відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування статей 628, 629, 1212 ЦК України, пункту 1 глави 1 розділу І, пункту 3 глави 3 розділу І, підпунктів 1, 2 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС у контексті стягнення з оператора газотранспортної системи інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму безпідставно набутих коштів, що було встановлено в постанові суду апеляційної інстанції.
23. Також з урахуванням визначеної ним пунктом 4 частини другої 
статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження АТ "Укртрансгаз" стверджує, що суди попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не надали належної оцінки та не врахували наявних у справі доказів, які підтверджують правову позицію відповідача, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
24. Крім того АТ "Укртрансгаз" зазначає про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо прострочення виконання відповідачем зобов`язання 
з повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 18 454 848,76 грн з 
26 лютого 2019 року (з наступного дня після отримання коштів відповідачем), оскільки відповідно до закону обов`язок з повернення безпідставно 
набутого майна виникає з моменту, коли особа дізналася про безпідставність одержання цього майна. У спірних правовідносинах такий обов`язок у відповідача та відповідно право вимоги позивача щодо стягнення безпідставно 
набутих грошових коштів виникли лише після прийняття Північним 
апеляційним господарським судом постанови від 22 березня 2021 року у справі № 910/17567/19, якою було встановлено факт безпідставного набуття грошових коштів та змінено спосіб захисту позивача. 
 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
(ТОВ "Луганськгаз збут")
 
25. ТОВ "Луганськгаз збут" у відзиві на касаційну скаргу не погоджується з доводами скарги відповідача та просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, зазначаючи, зокрема, таке:
- обставини, що підтверджують набуття АТ ?Укртрансгаз? 25 лютого 2019 року (дата перерахування позивачем 18 454 848,76 грн) майна без достатньої правової підстави, не потребують доказування при розгляді цієї справи в силу приписів частини четвертої статті 75 ГПК України;
- обов`язок з повернення відповідачем оплати за послуги з балансування виник не на підставі договору транспортування природного газу від 25 липня 2017 року № 1707000361, а в силу приписів статті 1212 ЦК України, відтак висновок судів про виникнення в АТ ?Укртрансгаз? обов`язку повернути ТОВ ?Луганськгаз збут? грошові кошти в сумі 18 454 848,76 грн після їх отримання 25 лютого 2019 року відповідає встановленим обставинам справи та ґрунтується на нормах права;
- наявність судових актів, якими встановлено факт безпідставності набуття грошових коштів, та набрання ними законної сили не змінює правової природи грошових зобов`язань, а також дати їх виникнення чи припинення;
- обставина щодо одержання АТ ?Укртрансгаз? від ТОВ ?Луганськгаз збут? коштів у сумі 18 454 848,76 грн була відома відповідачу з моменту їх зарахування на розрахунковий рахунок у банківській установі, на який були перераховані кошти;
- суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про безпідставність утримання АТ ?Укртрансгаз? у період з 25 травня 2020 року по 02 грудня 2021 року коштів ТОВ ?Луганськгаз збут? у сумі 18 454 848,76 грн, невиконання протягом цього періоду обов`язку з їх повернення та правомірність нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за весь період прострочення грошового зобов`язання з дати його виникнення до дати припинення шляхом виконання.
 
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
26. 28 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. Зазначив, що скаржник посилається на пункти 3, 4 частини другої 
статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень. Надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 
10 квітня 2023 року.
27. Ухвалою від 29 травня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частин третьої, п`ятої статті 302 ГПК України з огляду на наявну проблематику правозастосування статей 625, 1212 ЦК України в контексті визначення моменту виникнення прострочення виконання 
зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна, протилежність і взаємовиключність висновків касаційних судів щодо застосування цих 
норм у подібних правовідносинах та необхідність відступу від висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 02 лютого 2022 року у справі № 330/2142/16-ц, щодо нарахування 
3 % річних та інфляційних втрат.
28. Ухвалою від 17 серпня 2023 року Велика Палата Верховного Суду прийняла та призначила справу № 910/3831/22 до розгляду.
Короткий зміст постанови Великої Палати Верховного Суду
29. 07 лютого 2024 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову, 
якою касаційну скаргу АТ ?Укртрансгаз? залишила без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20 вересня 2022 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02 березня 2023 року у справі № 910/3831/22 - без змін.
30. Постанова Великої Палати Верховного Суду мотивована таким:
30.1. Особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави, або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала, зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому. Означене недоговірне зобов`язання виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави, або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає у особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту коли підстава їх отримання відпала.
30.2. У справі № 910/17567/19 постановою апеляційного суду встановлено, що грошові кошти в сумі 18 454 848,76 грн були перераховані позивачем на 
користь відповідача поза межами їхніх договірних відносин та були безпідставно отримані відповідачем 25 лютого 2019 року, внаслідок чого у відповідача виник обов`язок їх повернути згідно з нормами статті 1212 ЦК України. За цих 
обставин Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій у цій справі № 910/3831/22 про те, що за встановлених обставин безпідставного набуття відповідачем грошових коштів 25 лютого 
2019 року, початком періоду прострочення має бути 26 лютого 2019 року, закінченням - 06 травня 2021 року, оскільки грошові кошти повернуто відповідачем лише 07 травня 2021 року.
30.3. Передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 
3 % річних від простроченої суми, виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.
30.4. Суди попередніх інстанцій правильно визначили період прострочення та вирахували суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та річних, які підлягають стягненню з відповідача. Велика Палата Верховного Суду враховує у цьому висновку те, що про обставини, які свідчили про прострочення кредитора у зобов`язанні з повернення безпідставно набутих коштів, або про обставини, які б перешкоджали боржнику з незалежних від нього причин виконати обов`язок повернути кошти, у цій справі відповідач не стверджує і суди їх не встановлювали.
30.5. Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргумент відповідача про те, що лише постановою Північного апеляційного господарського суду від 22 березня 2021 року у справі № 910/17567/19був встановлений факт безпідставного набуття ним грошових коштів та, як наслідок, обов`язок їх повернути.  Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави, або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів, яке він не виконує добровільно. В іншому випадку (за позицією відповідача) без судового рішення зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів не виникало би взагалі, тобто, якби позивач не звернувся до суду, то відповідач не мав би зобов`язання повернути йому безпідставно отримані кошти. Такий підхід суперечив би засадам добросовісності, розумності та справедливості зобов`язання, передбаченим у частині третій статті 509 ЦК України.
30.6. У січні 2019 року між сторонами виник спір щодо врегулювання негативного місячного небалансу позивача за грудень 2018 року. Позивач стверджував, що він самостійно врегулював свій небаланс шляхом придбання невистачаючого обсягу природного газу в АТ ?Луганськгаз?. Проте, відповідач з цим не погодився та вирішив, що позивач має придбати саме в нього послугу балансування в обсязі невистачаючого обсягу природного газу вартістю 18 454 848,76 грн, які позивач сплатив 25 лютого 2019 року. За таких обставин відповідач знав, що позивач був проти придбання в нього зазначеної послуги балансування, оскільки таку послугу відповідач надає в односторонньому порядку в силу положень розділу XIVКодексу газотранспортної системиі сплачені позивачем за цю послугу кошти в сумі 18 454 848,76 грн є спірними з підстав фактичного ненадання відповідачем зазначеної послуги в межах укладеного сторонами договору транспортування. Відповідно, відповідач повинен був знати про безпідставне отримання ним указаних коштів позивача у разі ненадання спірної послуги балансування за укладеним сторонами договором транспортування.
СУТЬ ОКРЕМОЇ ДУМКИ
31. Із висновками більшості суддів Великої Палати Верховного Суду щодо залишення касаційної скарги АТ ?Укртрансгаз? без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20 вересня 2022 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02 березня 2023 року у справі № 910/3831/22 - без змін, категорично не погоджуємося. Вважаємо їх такими, що не враховують особливостей зобов`язань з безпідставного набуття (збереження) майна та на практиці поглиблюють ще більше правову невизначеність у питанні застосування положень частини другої статті 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних у кондикційних зобов`язаннях.
32. У справі, яка переглядалася, з урахування предмету заявленого позову, правового регулювання спірних правовідносин, висновків судів попередніх інстанцій та аргументів сторін спору, доводів та вимог касаційної скарги Велика Палата Верховного Суду мала вирішити питання:
? з якого моменту набуте боржником від кредитора майно вважається безпідставно набутим відповідно до норм статті 1212 ЦК України?
- з якого моменту зобов`язання з повернення безпідставно набутого 
майна вважається простроченим, що надає право кредитору нарахувати на зазначену суму інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до частини другої 
статті 625 ЦК України?
- чи наявні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних у заявлений позивачем період (з наступного дня після отримання відповідачем, в межах наявних (на момент перерахування) договірних зобов`язань, коштів від позивача по переддень повернення відповідачем коштів позивачу)?
33. На наше переконання з урахуванням обставин цієї судової справи та наявної проблематики правозастосування статей 625, 1212 ЦК України в контексті визначення моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна висновки Великої Палати Верховного Суду щодо означених вище питань не є повністю правильними виходячи з таких міркувань.
Щодо моменту, з якого набуте або збережене боржником від кредитора майно вважається безпідставно набутим відповідно до норм статті 1212 ЦК України
34. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
35. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником 
із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією зі сторін 
у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула 
майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина третя 
статті 1212 ЦК України).
36. Аналіз статті 1212 ЦК України свідчить, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань (кондикційні зобов`язання) виникає за таких умов: 
1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 
2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 
№ 910/1238/17).
37. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.
38. Натомість відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття, збереження майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
39. Отже, необхідною умовою застосовування положень глави 83 ЦК України до вимог про повернення виконаного однією зі сторін у зобов`язанні  є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17).
40. Положення глави 83 ЦК України не містять буквальної вказівки, з якого моменту виникає кондикційне зобов`язання (зобов`язання повернути безпідставно отримане майно зокрема, кошти). 
41. Тобто зобов`язання боржника з повернення кредитору безпідставно набутого майна (зокрема, грошових коштів) належить до зобов`язань, момент виникнення, а відповідно і строк виконання яких прямо в законі не встановлений.
42. Однак текстуальний аналіз приписів статті 1212 ЦК України свідчить, що виникнення кондикційного зобов`язання (обов`язку з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна) законодавець у цій нормі пов`язує з настанням таких юридичних фактів, як: ?набуття або збереження майна за відсутності правової підстави?, ?відпадіння правової підстави, на якій особа набула майно?.
43. Залежно від наявності підстави набуття або збереження майна в момент його набуття такі зобов`язання умовно можна поділити на дві групи: 1) підстава для набуття або збереження була відсутня; 2) підстава для набуття або збереження існувала, але згодом відпала.
44. Ураховуючи наведене набуте, збережене особою майно може 
бути визначене як безпідставно набуте, збережене, а зобов`язання з набуття 
цього майна - кваліфіковане як кондикційне зобов`язання (зобов`язання з безпідставного збагачення):
- з моменту набуття, збереження особою майна за відсутності правової підстави (для майна, набутого без достатньої правової підстави) або 
- з моменту відпадіння попередньої правової підстави набуття особою майна від потерпілого (для майна, первісно набутого за наявності правової підстави).
Щодо моменту, з якого зобов`язання з повернення безпідставно набутого 
майна вважається простроченим, що надає право кредитору нарахувати на зазначену суму інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до частини другої 
статті 625 ЦК України
45. ТОВ ?Луганськгаз збут? у поданому до суду позові стверджувало, 
що перераховані АТ ?Укртрансгаз? кошти в сумі 18 454 848,76 грн є безпідставно набуті відповідачем з моменту їх отримання від позивача, з урахуванням 
чого здійснило нарахування інфляційних втрат і 3 % річних за період 
з 26 лютого 2019 року (з наступного дня після отримання коштів відповідачем від позивача) по 06 травня 2021 року (переддень повернення відповідачем коштів позивачу).
46. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний господарський суд, визнав правомірним нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат з 26 лютого 2019 року, зазначивши, що відповідач був зобов`язаний повернути позивачу перераховані кошти відразу після їх отримання, а тому прострочення виконання ним зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів та неправомірне їх використання починається з наступного дня після отримання коштів відповідачем.
47. Вважаємо такі висновки судів попередніх інстанцій помилковими, оскільки вони зроблені без належного урахування змісту наявних між сторонами спору правовідносин, за яких відбулося перерахування коштів відповідачу, та ґрунтуються на неправильному розумінні норм матеріального права, які регулюють підстави нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна (кондикційного зобов`язання).
48. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочиввиконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
49. Приписи наведеної норми підставою нарахування інфляційних втрат та 
трьох процентів річних визначають необхідність наявності факту прострочення виконання боржником грошового зобов`язання. 
50. Водночас положення частини другої статті 625 ЦК України для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних не вимагають наявності 
вини боржника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц, від 13 листопада 2019 року у справі 
№ 922/3095/18, від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18).
51. Отже частина друга статті 625 ЦК України пов`язує нарахування 
інфляційних втрат і трьох процентів річних насамперед з наявністю факту прострочення виконання боржником грошового зобов`язання (у кондикційному зобов`язанні - зі встановленням факту прострочення виконання боржником (особою, яка безпідставно набула майно) зобов`язання з повернення кредитору безпідставного набутого майна, зокрема, грошових коштів).
52. Тому виокремлення факту прострочення виконання грошового зобов`язання має юридичне значення в аспекті застосування спеціальних наслідків такого прострочення у вигляді сплати інфляційних втрат та процентів річних.
53. Відповідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
54. У наведеній нормі під простроченням боржника необхідно розуміти невчинення ним в установлений строк дій, що складають зміст зобов`язання (прострочення виконання зобов`язання).
55. Тобто законодавець у частині першій статті 612 ЦК України прострочення боржника перш за все асоціює зі строком виконання зобов`язання, а саме, зокрема, спливом строку виконання зобов`язання, порушенням боржником строку виконання зобов`язання.
56. Для договірних зобов`язань строк виконання зобов`язання обумовлюється сторонами договору, а у разі його не встановлення або визначення моментом пред`явлення вимоги -на підставі частини другої статті 530 ЦК України.
57. Проте кондикційне зобов`язання (зобов`язання з набуття, збереження 
майна без достатньої правової підстави) за своєю природою відноситься до недоговірних зобов`язань, строк виконання яких не визначається, погоджується за аналогією договірних зобов`язань.
58. Так само не можуть бути застосовані для визначення строку виконання боржником зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна, а відтак і моменту прострочення його виконання (у разі невиконання, порушення строку виконання зі сторони боржника) приписи статті 530 ЦК України, оскільки  вона поширюються майже винятково на регулятивні зобов`язання, тоді як кондикційне зобов`язання є охоронним правовідношенням.
59. Не містять норм, які б урегульовали строк виконання боржником кондикційного зобов`язання і положення глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК України. Тобто кондикційне зобов`язання належить до зобов`язань, строк виконання яких у законі прямо не встановлений.
60. Утім наведене не може виключати існування наявності прострочення виконання боржником кондикційного зобов`язання та можливість застосування до цих правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України, адже подібне розуміння норми буде суперечити засадам справедливості, розумності та неприпустимості безпідставного збагачення однією стороною зобов`язання за рахунок іншої.
61. Водночас слід звернути увагу, що закріплення законодавцем у частині другій статті 625 ЦК України норм, якими урегульоване право кредитора на нарахування інфляційних втрат та відсотків річних за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, до якого віднесене в тому числі і кондикційне зобов`язання, покликано забезпечити недопущення безпідставного збагачення однієї сторони зобов`язання за рахунок іншої.
62. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність.
63. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), 
має бути розумним (див. пункт 42 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). 
64. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, 
що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм 
(див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).
65. Тлумачення законодавства судам слід здійснювати системно, враховувати правову природу спірних відносин, загальну спрямованість законодавства та права України в цілому, а результат тлумачення законодавства має бути розумним та справедливим (пункт шостий статті 3 ЦК України). Національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
(пункт 7.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20).
66. Системний аналіз положень норм 1212, 1214 ЦК України у взаємозв`язку з приписами статей 3, 509 цього Кодексу свідчить, що визначення моменту виникнення в особи (боржника) обов`язку з повернення потерпілому безпідставно набутого нею майна, з урахуванням справедливості, розумності та неприпустимості безпідставного збагачення однієї особи за рахунок іншої, передбачає необхідним урахування моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про володіння чужим майном без достатньої правової підстави.
67. Особа не може вважатися такою, що має обов`язок повернути безпідставно набуте майно (зокрема, грошові кошти), до того часу, доки вона, діючи відповідно до вимог ділового обороту, з належним рівнем розумності й обачливості, не дізналася або не могла дізнатися про сам факт свого безпідставного збагачення.
68. Частиною п`ятою статті 12 ЦК України встановлено презумпцію добросовісності та розумності особи при здійсненні нею своїх цивільних прав та закріплено обов`язок учасників цивільного обороту дотримуватися принципів добросовісності та розумності у здійсненні своїх цивільних прав. Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в поведінці особи - носія такого права, яка, знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.
69. Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.
70. Тобто добросовісність набувача майна презюмується та має враховуватися під час з`ясування моменту виникнення в нього обов`язку з повернення безпідставно набутого майна потерпілій особі.
71. Проте наведена презумпція є спростовною. Обов`язок з її спростування покладається на особу (в цьому разі - потерпілу особу у кондикційному зобов`язанні), яка заперечує (ставить під сумнів) добросовісність поведінки набувача майна, зокрема момент його обізнаності про безпідставність набуття майна.
72. Тому під час визначення моменту обізнаності набувача майна про безпідставність його володіння майном необхідно брати до уваги добросовісність поведінки набувача майна (суб`єктивну складову такої поведінки) та зважати не лише на момент, коли він дізнався про безпідставне набуття ним майна, а й на момент, коли він міг дізнатися про відсутність правових підстав для набуття ним майна, оскільки конструкція "особа дізналася або могла дізнатися про своє володіння чужим майном без достатньої правової підстави" зобов`язує набувача майна діяти розсудливо, обачно, вживаючи заходів для з`ясування підстав володіння ним таким майном. 
73. Тож у кондикційних правовідносинах момент виникнення в особи (набувача майна) обов`язку з повернення потерпілому безпідставно набутого майна визначається як у випадку відсутності підстав набуття, збереження чужого майна, так і у разі набуття майна за наявності правової підстави, яка згодом відпала, виходячи з аналізу та оцінки обставин, на яких особа набула, зберегла чуже майно (обставин відпадіння правової підстави набуття майна), тобто з моменту, коли особа дізналась або могла дізнатись про безпідставність отримання майна.
74. Проте момент виникнення в особи (набувача майна) обов`язку з повернення потерпілому безпідставно набутого майна та його виконання нею не є тотожним моменту, з якого зобов`язання особи з повернення цього майна вважається простроченим (моменту прострочення кондикційного зобов`язання), оскільки на відміну від останнього, виникнення в особи обов`язку з повернення безпідставно набутого майна та його виконання цією особою за своє суттю є періодом у часі, з якого особа стає обізнаною про безпідставність набуття (збереження) нею майна потерпілої особи та про наявність обов`язку з повернення майна цій особі, який має виконуватися з урахування характеру підстав (юридичних фактів), за яких було безпідставно набуте нею майно.
75. Наприклад, у випадку безпідставного (помилкового) перерахування грошових коштів момент виникнення в особи обов`язку з повернення безпідставно набутого майна та його виконання обмежений проміжком часу з моменту, коли особа дізналась або могла дізнатись про перерахування потерпілим грошових коштів на її рахунок, до моменту спливу визначеного статтями 8, 35 Закону України ?Про платіжні системи та переказ коштів в Україні? строку для здійснення платіжних операцій.
76. Натомість у разі набуття майна за наявності правової підстави, яка згодом відпала, момент виникнення в особи обов`язку з повернення безпідставно набутого майна та його виконання визначається з моменту відпадіння у встановленому юрисдикційному чи неюрисдикційному порядку юридичної сили первісної правової підстави для набуття особою цього майна.
77. Тому для визначення прострочення виконання боржником кондикційного зобов`язання, необхідно враховувати сукупність таких юридичних складових (передумов): 
1) конкретних підстав (юридичних фактів), за яких виникло зобов`язання 
(для кваліфікації зобов`язання як кондикційного), 
2)  моменту обізнаності набувача майна про безпідставність набуття, збереження майна (для з`ясування питання моменту виникнення в особи (набувача майна) обов`язку з повернення безпідставно набутого, збереженого ним майна),
3) періоду часу протягом якого особа (набувач майна) з моменту свої обізнаності про безпідставність набуття, збереження нею цього майна має повернути майно потерпілій особі, який визначається з урахування характеру підстав (юридичних фактів), за яких було безпідставно набуте нею майно.
78. З урахуванням наведеного у правовідносинах з повернення безпідставно набутих (збережених) коштів, які попередньо перераховані за договором, початком моменту прострочення набувачем виконання зобов`язання з повернення таких коштів потерпілій особі є момент у часі, коли особа - набувач майна дізналася або могла дізнатися про безпідставність набуття (збереження) нею цих коштів.
79. Такий момент зазвичай може бути пов`язаний з набранням законної сили судовим рішенням, у якому суд установив факт безпідставності набуття (збереження) особою в межах виконання договірних правовідносин майна, належного потерпілій особі. 
80. Судове рішення у цьому випадку дозволяє кваліфікувати зобов`язання як кондикційне, адже для виникнення зобов`язань з повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно, до якого відноситься набуття (збереження), що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині, а також набуття (збереження) майна особою за наявності правової підстави, яка згодом відпала. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. 
81. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
82. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття 
однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним (див. постанови Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, 
від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15, від 23 березня 2016 року у 
справі № 6-2978цс15, від 07 червня 2017 року у справі № 3-189гс17).).
83. Тобто судове рішення надає можливість внести ясність, визначеність у правовідносини сторін, констатувати про безпідставність набуття (отримання) грошових коштів особою та підтверджує відсутність юридичних підстав для їх збереження надалі такою особою, а тому з моменту набрання ним законної сили особа в конкретному випадку достеменно може вважатися обізнаною про своє володіння чужим майном без достатньої правової підстави і обов`язок повернути майно іншій особі.
84. До цього моменту перерахування потерпілою особою на виконання умов укладеного між сторонами договору (в рахунок виконання договірних зобов`язань) грошових коштів у розумінні статті 1212 ЦК України не може вважатися безпідставним набуття (збереженням) особою коштів за відсутності правової підстави, оскільки перерахування коштів у межах виконання зобов`язань за договором відповідає принципу conventio facit (vincit) legem (угода створює право), адже договір зобов`язує сторони виконувати те, про що вони домовилися.
85. Отже, у правовідносинах з повернення безпідставно набутих (збережених) коштів, перерахованих у межах виконання стороною договірного 
зобов`язання, виникнення прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна та відповідно можливість нарахування інфляційних втрат і 3 % річних за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання може бути пов`язана з набранням законної сили судовим рішенням, яким установлено факт безпідставності отримання майна, оскільки саме з цього моменту боржник у зобов`язанні стає достеменно поінформованим про наявність свого зобов`язання по відношенню до кредитора щодо повернення безпідставно отриманого майна (близької за змістом позиції дотримується Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19, від 08 вересня 2021 року у справі 
№ 201/6498/20).
86. Подібний підхід до визначення моменту прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна враховує правову природу закріплених у частині другій статті 625 ЦК України інфляційних втрат і 
3 % річних та забезпечує захист порушеного права кредитора (потерпілої особи) внаслідок порушення боржником (набувачем коштів) грошового зобов`язання з повернення ним безпідставно набутих (збережених) коштів. 
87. Натомість визначення початку періоду прострочення з моменту перерахування (передачі) особою коштів у рахунок виконання договірного зобов`язання на практиці може зумовлювати зловживання зі сторони кредитора у вигляді штучного збільшення періоду нарахування 3 % річних та інфляційних втрат шляхом відтермінування стягнення їх з боржника, тоді як зазначені нарахування не можуть слугувати засобом збагачення, оскільки не є санкцією, а за своє природою є способом захисту майнового права та інтересу, який 
полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, 
від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). 
Щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних у заявлений позивачем період 
(з наступного дня після отримання відповідачем, в межах наявних (на момент перерахування) договірних зобов`язань, коштів від позивача по переддень повернення відповідачем коштів позивачу)
88. У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій установили, 
що ТОВ ?Луганськгаз збут? у межах виконання правовідносин за договором з транспортування природного газу перерахувало 25 лютого 2019 року 
АТ ?Укртрансгаз? грошові кошти в сумі 18 454 848,76 грн, за несвоєчасне повернення яких нараховані інфляційні втрати та 3 % річних.
89. Водночас обставини відсутності правових підстав для перерахування позивачем цих коштів АТ ?Укртрансгаз? встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 у справі № 910/17567/19, яка була залишена без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2021.
90. З матеріалів справи не вбачається (іншого суди попередніх інстанцій не встановили) недобросовісності поведінки відповідача під час формування 
акта надання послуг балансування та рахунку вартості послуг балансування 
від 31.12.2018 на суму 18 454 848,76 грн, підстави для оплати яких, як 
згодом установив Північний апеляційний господарський суд у постанові від 
22 березня 2021 року у справі № 910/17567/19, були відсутні. Водночас 
АТ ?Укртрансгаз? майже відразу після набрання законної сили рішенням у 
справі № 910/17567/19 (22 березня 2021 року) платіжним дорученням 
від 07 травня 2021 року № 3111 перерахувало позивачу грошові кошти в сумі 
18 454 848,76 грн, тобто в повному обсязі.
91. Отже, з урахуванням обставин конкретної справи саме з моменту 
прийняття постанови Північного апеляційного господарського суду від 
22 березня 2021 року у справі № 910/17567/19 відпала правова підстава 
для перерахування позивачем грошових коштів та АТ ?Укртрансгаз? стало достеменно обізнаним про відсутність правових підстав для набуття ним коштіву сумі 18 454 848,76 грн.
92. За наведеного вбачається, що днем початку прострочення АТ ?Укртрансгаз? виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутих ним коштів та відповідно нарахування інфляційних втрат і 3 % річних передбачених 
частиною другою статті 625 ЦК України, є 23 березня 2021 року (наступний день після набрання рішенням у справі № 910/17567/19 законної сили), а днем завершення - 06 травня 2021 року (переддень повернення позивачу коштів відповідачем), чого не було враховано позивачем під час звернення з позовом до суду та судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень у справі при визначенні початку періоду прострочення виконання зобов`язання відповідачем. 
93. З огляду на викладене з АТ ?Укртрансгаз? підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання ним грошового зобов`язання 
з повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 18 454 848,76 грн
за період з 23 березня по 06 травня 2021 року, а саме 129 183,94 грн - інфляційні втрати та 68 257,66 грн - 3 % річних.
94. Таким чином, на нашу думку, обґрунтованими та підтвердженими є 
доводи скаржника про помилковість висновків судів попередніх інстанцій 
щодо прострочення виконання АТ ?Укртрансгаз? зобов`язання з повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 18 454 848,76 грн з наступного дня після отримання коштів відповідачем.
95. Однак, Велика Палата Верховного Суду наведене вище залишила поза увагою та погодилася з висновками судів попередніх інстанцій щодо стягнення 
з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних у заявлений позивачем період 
(з 26 лютого 2019 року - моменту перерахування ТОВ ?Луганськгаз збут? у 
межах виконання правовідносин за договором коштів АТ ?Укртрансгаз? 
по 06 травня 2021 року - переддень повернення відповідачем коштів позивачу).
96. Так, Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши положення норм 
статей 509, 625, 1212 ЦК України, зокрема, виснувала, що зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна (коштів) потерпілому виникає у особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту 
коли підстава їх отримання відпала, а передбачений частиною другою 
статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.
97. Тобто Велика Палата пов`язує виникнення у боржника прострочення виконання зобов`язання з поверненню безпідставно отриманих коштів в межах договірних зобов`язань із моментом отримання ним безпідставно набутих коштів від потерпілої особи (кредитора).
98. Іншими словами Велика Палата Верховного Суду фактично ототожнює момент, з якого набуте або збережене боржником від кредитора майно вважається безпідставно набутим з моментом, з якого зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна вважається простроченим.
99. Проте наведений висновок не враховує особливостей зобов`язань з безпідставного набуття (збереження) майна (кондикційних зобов`язань), якими, зокрема є те, що підставою їх виникнення може слугувати досить широке коло юридичних фактів (зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних тощо). 
100. Перелік підстав виникнення кондикційних зобов`язань не є вичерпним за своїм обсяговим змістом.
101. Означені особливості не можуть ігноруватися та залишатися поза увагою 
під час визначення моменту прострочення  кондикційного зобов`язання, який у кожному конкретному випадку з урахуванням підстав (юридичних фактів) за яких виникло зазначене зобов`язання є індивідуальним (відміним).
102. Вкотре звертаємо увагу, що сам по собі перехід майна (в цьому разі перерахування коштів) в межах первісних правовідносин від однієї особи до іншої не створює обов`язку в набувача майна повернути його потерпілій особі, оскільки не містить правової необґрунтованості його набуття (збереження) цією особою.
103. Для того, щоб первісні правовідносини трансформувалися у зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна, а перехід майна (зокрема, перерахування коштів) був визнаний безпідставним, необхідно приєднання до цих правовідносин інших юридичних фактів, наявність яких зумовило б припинення й одночасного виникнення зобов`язання з безпідставного набуття (збереження) майна. 
104. Такі юридичні факти, які зазвичай іменуються як відпадіння правової підстави набуття (збереження) майна, не тільки трансформують первісні правовідносини у зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна, але і припиняють (усувають, знімають) правову підставу набуття (збереження) майна з моменту його виникнення, перетворюючи тим самим законний спосіб (за наявності правової підстави) набуття (збереження) майна у безпідставний.
105. Хоча ЦК України і не містить вказівки про необхідність наявності чи відсутності вини як фактору кваліфікуючої ознаки кондикційного зобов`язання, проте загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних відносинах; отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
106. До настання цього моменту зобов`язання не може кваліфікуватися як кондикційне, а отже й не можна стверджувати про виникнення в особи (набувача майна) обов`язку з повернення потерпілій особі безпідставно набутого майна та відповідно прострочення виконання нею кондикційного зобов`язання. 
107. Однак сформований Великою Палатою Верховного Суду у цій справі висновок щодо застосування положень частини другої статті 625 ЦК України у правовідносинах з безпідставного набуття (збереження) майна фактично формує універсальний підхід до визначення початку періоду прострочення кондикційного зобов`язання, який пов`язується із моментом кваліфікації зобов`язання як кондикційного (зобов`язання з безпідставного набуття (збереження) майна).
108. Подібне тлумачення норм нівелює розмежування моменту виникнення кондиційного зобов`язання та моменту його прострочення боржником і як наслідок безальтернативно презюмує обізнаність набувача майна про безпідставність набуття (збереження) ним майна до настання (констатації) моменту відпадіння правової підстави набуття (збереження) майна. 
109. Окрім того, як уже зазначалося вище, наведене відкриває шлях до зловживань зі сторони кредитора, надаючи йому можливість штучно збільшити період нарахування 3 % річних та інфляційних втрат шляхом відтермінування стягнення їх з боржника при тому, що зазначені нарахування не можуть слугувати засобом необґрунтованого збагачення.
110. Тож подібна інтерпретація норм статей 625, 1212 ЦК України забезпечує несправедливе, непропорційне положення учасників цивільного/господарського обороту та на практиці поглиблює ще більшу правову невизначеність щодо застосування положень частини другої статті 625 ЦК України у кондикційних зобов`язаннях.
111. На нашу думку, зазначене матиме наслідком формування хибної судової практики вирішення справ у подібній категорії спорів, в той час як за усними поясненнями представника АТ ?Укртрансгаз?, наданими в судовому засіданні 
07 лютого 2024 року, на час перегляду цієї справи в касаційному порядку, у провадженні судів перебувають справи про стягнення з АТ ?Укртрансгаз? коштів у подібній категорії спорів на суму близько 34 млрд грн.
112. Цілком очевидно, що запропонований Великою Палатою Верховного Суду підхід може призвести до стягнення з АТ ?Укртрансгаз? інфляційних втрат та 
3 % річних втрат на зазначену суму коштів (близько 34 млрд) за значно більший період, в основу початку якого буде взятий момент перерахування коштів, а не момент з якого набувач майна (боржник) дізнався або міг дізнатися про безпідставність набуття (збереження) ним цих коштів, що покладатиме на відповідача як підприємство паливно-енергетичного комплексу, яке постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83"Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення 
для економіки і безпеки держави", віднесене до об`єктів державної 
власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави 
(див. https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/83-2015-%D0%BF#Text), додатковий фінансовий (економічний) тягар та як наслідок в цілому негативно вплине на платоспроможність зазначеного суб`єкта господарювання. 
113. До того ж Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи необґрунтовано зазначила, що кошти в сумі 18 454 848,76 грн, неповернення яких слугувала підставою для заявлення інфляційних втрат та 3 % річних, були помилково перераховані на рахунок відповідача, тоді як свідчать встановлені обставини справи вони попередньо були перераховані ТОВ ?Луганськгаз збут? на рахунок АТ ?Укртрансгаз? в межах наявних між сторонами договірних зобов`язань за договором транспортування природного газу. Визначення цих коштів як помилково перерахованих має наслідком впливу на визначення моменту прострочення кондикційного зобов`язання зі сторони відповідача (боржника).
ВИСНОВКИ
114. З нашої точки зору ураховуючи наведене вище Велика Палата Верховного Суду мала прийняти постанову, в якій мала:
1) Зробити висновок щодорозмежування моменту, з якого набуте (збережене) боржником від кредитора майно вважається безпідставно набутим з моментом з якого зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна вважається простроченим.
2) Визначити початок періоду прострочення виконання АТ ?Укртрансгаз? зобов`язання з повернення безпідставно набутих ним коштівз якого можуть бути нараховані інфляційні втрати та 3 % річних ? з моменту коли відповідач став достеменно обізнаним про відсутність правових підстав для набуття ним від позивача, яким з урахуванням обставин конкретної справи є прийняття постанови Північного апеляційного господарського суду від 22 березня 2021 року у справі 
№ 910/17567/19, в якій суд встановив відсутність правових підстав для перерахування позивачем цих коштів відповідачу.
3) Частково задовольнити касаційну скаргу Акціонерного товариства ?Укртрансгаз?, скасувати рішення судів попередніх інстанцій про повне задоволення позову та ухвалити нове про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю ?Луганськгаз збут? щодо стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, стягнути з Акціонерного товариства ?Укртрансгаз? на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ?Луганськгаз збут? 
129 183,94 грн інфляційних втрат та 68 257,66 грн - 3 % річних за період 
з 23 березня по 06 травня 2021 року, у решті заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3 % річних відмовити.
 
Судді:                                                                              О. О. Банасько
 
І. В. Желєзний
 
М. В. Мазур
 
С. Ю. Мартєв
 
Н. В. Шевцова