Справа № 298/768/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       19 грудня 2023 року м. Ужгород
       
       Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – Джуги С.Д.
суддів – Куштана Б.П, Мацунича М.В.
з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Ужанського національного природного парку на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року у складі судді Лютянської М.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужанського національного природного парку, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-
в с т а н о в и в :
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Ужанського національного природного парку, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позов мотивовано тим, що позивач  ОСОБА_1  перебувала у трудових відносинах із Ужанським національним природним парком з 02 квітня 2019 року згідно наказу № 9 від 27.03.2019 р. «Про прийняття на роботу». ЇЇ призначено на посаду провідного інженера з охорони природних екосистем відділу ДО ПЗФ Ужанського національного природного парку. Позивачка зазначає, що вона свою роботу виконувала сумлінно, дотримувалася чинного законодавства, тому і відсутні дисциплінарні стягнення. Однак, з грудня місяця 2021 року до 23 лютого 2022 року їй не виплачувалася заробітна плата. Оскільки Ужанський національний природний парк перед нею мав заборгованість із заробітної плати, то нею було подано відповідний позов. Причини не виплати заробітної плати їй були не відомі.
Від голови ради трудового колективу ОСОБА_3 вона дізналась про наявність наказу № 71-к від 10.12.2021 року про її звільнення та додатки до наказу, які ОСОБА_3 07.06.2022 року отримала від журналіста газети «Журналісти проти корупції» ОСОБА_4 . Зазначає, що з наказом про звільнення вона не ознайомлена, у трудову книжку запис не внесений.
У зв`язку з невиплатою їй та іншим працівникам заробітної плати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 неодноразово звертались до Управління Держпраці у Закарпатській області. 22.02.2022 р. до Управління Держпраці у Закарпатській області була направлена колективна скарга щодо колективного трудового спору про грубе порушення трудового законодавства, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172, ст. 175 КК України.
Позивачка вказує на те, що наказом №71-к від 10.12.2021 року її було звільнено з посади за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України . Однак, вона вважає звільнення незаконним, та таким, яке проведено з порушенням вимог закону, а підстави звільнення не відповідають дійсності, так як прогулу вона не вчиняла.
Позивачка зазначає, що підставою для видання наказу був акт про відсутність на робочому місці, підписаний начальником відділу державної охорони природно-заповідного фонду ОСОБА_6 , провідним інженером з охорони природних екосистем ОСОБА_7 , провідним інженером з охорони тваринного світу ОСОБА_8 про те, що вона була відсутня на робочому місці 08 грудня 2021 року.Позивачка також вказує на те, що робоче місце згідно чинного законодавства, це вся територія підприємства, де працівник згідно своєї посадової інструкції виконує своє посадові обов`язки, а не робочий кабінет.Зазначає, що робоче місце повинно бути затверджено відповідним наказом, якщо такий наказ відсутній, то згідно позиції Верховного Суду (Касаційний цивільний суд), взагалі відповідач не може складати акт про відсутність на робочому місці.
Позивачка вказує на те, що згідно «акту про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення» від 09.12.2021 року, 09 грудня 2021 року о 10 год.00 хв. провідному інженеру з охорони природних екосистем відділу державної охорони ПЗФ ОСОБА_1 було запропоновано надати письмове пояснення з приводу відсутності її на робочому місці 08 грудня 2021 року у період з 08.00 до 17.00 години. Згідно цього ж акту, підписаного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 – ОСОБА_1 надати таке пояснення відмовилась. Позивачка вважає, що обставини, викладені в даному акті, не відповідають дійсності, так як особи, зазначені в акті, 09.12.2021 року не були присутні в Ужанському НПП. Складання акту про відмову давати пояснення не здійснювалось у її присутності.
Посилаючись на незаконність її звільнення, позивачка вказує на те, що всупереч ч.1 ст. 47 КЗпП України відповідач не надав їй ні копію наказу про звільнення, ні провів з нею розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Окрім цього, позивачка вказує на те, що наказ № 71-к від 10.12.2021 року про її звільнення підписаний не повноважною особою, так як рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №260/1657/21 скасовано наказ про призначення директором Ужанського НПП ОСОБА_2 . Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 р. рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №260/1657/21 залишено без змін. Таким чином, на її думку, наказ № 71-к від 10.12.2021 року про її звільнення підписаний не повноважною особою.
Також позивачка зазначає, що своєчасно у місячний строк звернулася до Великоберезнянського районного суду з позовом з часу отримання відомостей про її звільнення. Вважає, що підстави для її звільнення з посади на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України були відсутні.
З врахуванням наведеного позивачка просила: поновити її з 13 грудня 2021 року на посаді провідного інженера з охорони природних екосистем відділу державної охорони Ужанського національного природного парку; стягнути з Ужанського національного природного парку на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.12.2021 року по дату ухвалення рішення суду; допустити негайне виконання рішення про поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення про присудження їй виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на раніше займаній посаді провідного інженера з охорони природних екосистем відділу державної охорони Ужанського національного природного парку днем 13 грудня 2021 року. Стягнуто з Ужанського національного природного парку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 грудня 2021 року по 10 листопада 2022 року в сумі 86813(вісімдесят шість тисяч вісімсот тринадцять) грн. 70 коп. Стягнуто з Ужанського національного природного парку на користь держави судовий збір у розмірі 2481 ( дві тисячі чотириста вісімдесят одну ) грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді провідного інженера з охорони природних екосистем відділу державної охорони Ужанського національного природного парку днем 13 грудня 2021 року та в частині стягнення з Ужанського національного природного парку на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі Ужанський національний природний парк просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у заявленому позові відмовити посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інтонації не досліджував аргументи та докази відповідача щодо належно зафіксованого факту відсутності позивача на роботі та дотримання встановленої законом процедури звільнення позивача; суд не врахував, що копія наказу про звільнення позивача відповідачем була надіслана рекомендованим листом і такий повернуто відповідачу з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою, що вважається належним доказом виконання обов`язку повідомлення позивача; суд залишив поза увагою, що про порушення свого права позивач дізналася з моменту отримання нею нарахованих сум при звільненні, проте право на звернення до суду реалізовано лише 15.06.2022 року, тобто після спливу встановленого законом строку.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
В судове засідання представник апелянта – адвокат Мокану В.Д. не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності представника апелянта.
Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 в судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-ХІІ (далі - Конвенція).
Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.
За змістом даної статті, а також частини 2 статті 9 Конвенції тягар доведення законної підстави для звільнення лежить саме на роботодавцеві. 
Таким чином, у разі пред`явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого з ініціативи роботодавця, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника.
Згідно приписів ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачку звільнено із роботи за прогул за відсутності передбачених законом підстав та з порушенням встановленої законом процедури звільнення. 
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.
Матеріалами справи встановлено, що наказом Ужанського національного природного парку № 2 від 27.03.2019 року «Про прийняття на роботу», ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду провідного інженера з охорони природних екосистем відділу державної охорони з випробувальним терміном на один місяць, з 02.04.2019 року .
Наказом Ужанського національного природного парку №71-к від 10 грудня 2021 року ОСОБА_1 звільнена із займаної посади з 13 грудня 2021 року за прогул (відсутність на роботі протягом одного робочого дня без поважних причин) згідно п.4 ст. 40 КзПП України.
Як зазначено в наказі №71-к від 10 грудня 2021 року, підставою видачі цього наказу є: акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 від 08 грудня 2021 року; доповідна записка начальника відділу державної охорони ПЗФ Каменца В.В. від 08 грудня 2021 року; протокол засідання ради трудового колективу Ужанського НПП від 10 грудня 2021 року; акт про відмову ОСОБА_9 надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі.
Згідно доповідної записки начальника відділу державної охорони ПЗФ Каменца В.В. від 08 грудня 2021 року, ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці, заздалегідь не попередивши про свою відсутність, з 08.00 до 17.00 08 грудня 2021 року.
08 грудня 2021 року було складено акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 . Даний акт складено начальником відділу ДО ПЗФ ОСОБА_6 , провідним інженером з охорони природних екосистем ОСОБА_7 , провідним інженером з охорони тваринного світу ОСОБА_8 . В акті відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з актом.
09 грудня 2021 року складений акт комісією у складі: начальника відділу ДО ПЗФ Каменца В.В., провідним інженером з охорони природних екосистем ОСОБА_7 , провідним інженером з охорони тваринного світу ОСОБА_8 про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення приводу відсутності її на робочому місці 08 грудня 2021 року у період з 08.00 до 17.00 год. 
Протоколом чергових зборів працівників Ужанського НПП від 10 грудня 2021 року ухвалено звільнити ОСОБА_1 з 13 грудня 2021 року за прогул одного дня без поважних причин.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом пункту 3 частини першої статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.
Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, у тому числі, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Згідно зі статтею 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
На підставі статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Відповідно до частини першої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
Така процедура є однією з гарантій від безпідставного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.
При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.
Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Приймаючи наказ № 71-к від 10 грудня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади з 13 грудня 2021року директор А.Сойма вважав, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі протягом одного робочого дня без поважних причин і вчинила прогул. Підставою видачі цього наказу є: акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 від 08 грудня 2021 року ; доповідна записка начальника відділу державної охорони ПЗФ Каменца В.В. від 08 грудня 2021 року ;-протокол засідання ради трудового колективу Ужанського НПП від 10 грудня 2021 року; акт про відмову ОСОБА_9 надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі.
Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачку із займаної посади звільнено незаконно, оскільки відсутній факт порушення позивачкою трудової дисципліни.
З наказу про прийняття позивачки на роботу від 27.03.2019 року №9 вбачається, що вона прийнята на посаду провідного інженера з охорони природних екосистем відділу ДО ПЗФ. У даному наказі роботодавця відсутня інформація щодо визначення позивачу робочого місця. 
Відповідачем не подано суду доказів, якими було б підтверджено визначення роботодавцем конкретного робочого місця позивачу та затвердження його за позивачем відповідним наказом роботодавця.
У доповідній записці начальника відділу державної охорони ПЗФ Каменца В.В. від 08 грудня 2021 року, та акті про відсутність на робочому місці від 08 грудня 2021 року вказано, що позивач ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці, заздалегідь не попередивши про свою відсутність з 8.00до 17.00 08 грудня 2021 року, однак таке робоче місце позивачки не конкретизовано. 
Не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було йому повідомлено та відповідно підтвердженням наявності факту порушення трудової дисципліни.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 278/1232/18.
Наказ про звільнення позивачки з роботи взагалі не містить посилання на обставини, коли саме мав міце прогул, тобто конкретна дата, час вчинення порушення трудової дисципліни, що унеможливлює встановлення факту наявності чи відсутності в діях працівника дисциплінарного проступку, та беззаперечно свідчить про незаконність звільнення позивача. 
З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивача звільнено з роботи безпідставно, з порушенням установленого законом порядку. Натомість відповідач, як роботодавець, на якому лежить обов`язок та тягар доведення правомірності звільнення працівника з роботи, даних обставин не довів. 
Однією із гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин є строк звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору. Такий строк згідно із частиною 1 статті 233 КЗпП України у справах про звільнення визначений в один місяць із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня вручення трудової книжки.
Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
У статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.
У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 р. в справі № 758/9773/15-ц зазначено, що установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Якщо строк звернення до суду, установлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.
У постанові Верховного Суду від 30.07.2021 р. у справі № 263/6538/18 зазначено, що «як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині 1 статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами».
Матеріалами справи доведено, що в день звільнення позивачку ОСОБА_1 не було ознайомлено з наказом про звільнення та не вручено копію наказу про звільнення. Про порушення свого трудового права ОСОБА_1 дізналася 07.06.2022 р. від голови ради трудового колективу Заяць М.В., якій були надіслані накази про звільнення працівників Ужанського національного природного парку журналістом І.Ладжун. З даним позовом до суду позивач звернулася 15.06.2022 року. За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивачем не пропущено встановлені законом строки звернення до суду. 
Суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача про направлення позивачу копії наказу про її звільнення від 10 грудня 2021 року №71-к рекомендованим листом за адресою її місця проживання, оскільки відсутній опис документів, які були відправлені на адресу позивачки ОСОБА_1 . А відтак, відсутні належні та допустимі докази, що саме наказ про звільнення від 10 грудня 2021 року №71-к направлено позивачу ОСОБА_1 .
Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов. 
Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,–
постановив:

Апеляційну скаргу Ужанського національного природного парку залишити без задоволення.
Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2023 року. 
Головуючий: 
Судді: