ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/368/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1868/21 Категорія: на ухвалу  	Єщенко О.І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 лютого 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., 
за участю секретаря Любченко Т.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргуадвоката Бірюка Миколи Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованої орендної плати та пені, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованої орендної плати та пені.
27 листопада 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення позову, яка мотивовано тим, що 27.04.2021 нею до Уманського міськрайонного суду Черкаської області подано заяву до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованої орендної плати та пені. Ціна заявленого нею позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, становить 1 406 823 грн. 20 коп. Це сума заборгованої їй орендної плати станом на вересень 2021 року. Договір оренди продовжує свою дію. Відповідач безперешкодно користується належними їй земельними ділянками і намірів виконувати свої зобов`язання зі сплати орендної плати не має. 
Нещодавно їй стало відомо, що відповідач, з метою ухилитися від повернення їй боргу та з метою унеможливити виконання можливого рішення суду, має намір відчужити належне йому нерухоме майно через інтернет сайт «ОLХ». Вартість об`єкту нерухомості, який відповідач вже намагається продати, становить 21000,00 доларів США. Метою такої недобросовісної поведінки відповідача та його представників вважає намір уникнути виконання можливого судового рішення про стягнення коштів з відповідача шляхом відчуження належного йому нерухомого майна та виїзду за кордон. 
Зокрема, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 352232937, їй стало відомо, що відповідачем, вже після подачі нею позовної заяви до суду, було відчужено належне йому на праві власності нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,0259 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0926, яка знаходилася за адресою: АДРЕСА_1 ; двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідач є власником зокрема: двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1337615271108, ринкова вартість якої становить 624255,00 грн., та житлового будинку АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 884933271108, ринкова вартість якого становить 665321,00 грн. Загальна вартість даних об`єктів нерухомого майна становить 1289576 грн., що на 117247 грн. 20 коп. менше суми заявленого нею позову. Крім того, відповідач є громадянином іншої держави, має два громадянства різних країн, тому є ризики того, що він відчужить своє нерухоме майно і безперешкодно залишить країну. Тому враховуючи зухвалу поведінку відповідача, у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань по договору оренди земельної ділянки від 10.05.2019, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
На підставі викладеного ОСОБА_2 просила вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1337615271108, та житловий будинок АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 884933271108 - у межах заявлених позовних вимог.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено.
Накладено арешт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1337615271108, та житловий будинок АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 884933271108.
Ухвала суду мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 дійсно може до ухвалення судом рішення вчинити дії щодо передачі належної йому двокімнатної квартири та житлового будинку (або їх частин) третім особам у власність, а, отримавши кошти за продаж вказаного майна, ухилитися від виконання майбутнього рішення суду, тому у суду є всі підстави вважати, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
При цьому, на переконання суду першої інстанції, наведений захід забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами позивача, а обраний вид забезпечення  позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
В апеляційній скарзі адвокат Бірюк М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, поставленою судом з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить її скасувати та винести нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що на підтвердження вартості нерухомого майна на яке просить накласти арешт позивач, надано висновки про ринкову вартість нерухомого майна. Відповідач вважає їх недопустимими доказами, оскільки в них містяться дані, що замовником визначення ринкової вартості нерухомого майна є ОСОБА_1 , що не відповідає дійсності. До суду не надано самі змісти звітів оцінки майна, де обов`язковою умовою його об`єктивності є метод та підстави розрахунку вартості нерухомого майна, в тому числі з урахуванням вартості ремонту інтер`єру, наявності меблів та побутової техніки, чого не було враховано судом першої інстанції.
Вважає, що суд першої інстанції обґрунтував своє рішення виключно на припущеннях, що ОСОБА_1 може до ухвалення судом рішення вчинити дії щодо передачі належної йому двокімнатної квартири та житлового будинку третім особам у власність, а отримавши кошти з продажу майна, ухилитись від виконання майбутнього рішення та виїхати з України.
Сам по собі факт не визнання відповідачем позовних вимог не може свідчити про намагання ухилитись від взятих на себе зобов`язань або створення умов для ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, про що необґрунтовано зазначає суд першої інстанції.
Та обставина, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою свідчить також те, що відповідно до звітів до проведення незалежної оцінки ринкової вартості об`єктів нерухомості відповідно:
-ринкова вартість трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 складає 3 836 555,00 грн.;
-ринкова вартість приватного будинку за адресою: АДРЕСА_4 складає 5 337 075.00 грн.
Тобто, лише вартість вказаної трикімнатної квартири у більш ніж в два рази перевищує суму позовних вимог за позовом, що свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали першої інстанції, зокрема в контексті заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірності та адекватності виду забезпечення позову.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Колегія суддів, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно з вимогами частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі N 914/1570/20 (провадження N 12-90гс20) вказано, що "під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами".
У постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18, від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21) зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Предметом даного позову є розірвання договору оренди, стягнення заборгованості по орендній платі, а також стягнення пені. Загальний розмір майнових вимог позивача складає 1 406 823,20 грн. 
У заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 вказувала про те, що відповідач може ухилитися від виконання рішення суду, оскільки їй стало відомо, що ним було відчужено належне на праві власності нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,0259 га, кадастровий номер 7110800000:02:005:0926, яка знаходилася за адресою: АДРЕСА_1 ; двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Позивач зазначила, що відповідач є власником нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1337615271108, ринкова вартість якої становить 624255 грн., та житлового будинку АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 884933271108, ринкова вартість якого становить 665321 грн. Загальна вартість даних об`єктів нерухомого майна становить 1 289 576 грн., що на 117 247, 20 грн. менше суми заявленого нею позову.
Водночас у апеляційній скарзі представник відповідача наголошував на тому, що ринкова вартість трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 складає 3 836 555,00 грн., а ринкова вартість приватного будинку за адресою: АДРЕСА_4 складає 5 337 075,00 грн.
Крім того вказував на те, що позивачем не надано доказів можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у разі задоволення її вимог.
Колегія суддів, дослідивши доводи сторін та надані ними докази на підтвердження своїх вимог та заперечень звертає увагу сторін, що розрахована вартість нерухомого майна на яке просить накласти арешт ОСОБА_2 суттєво відрізняється у звітах наданих сторонами та зроблених на їх замовлення.
Колегія суддів, з метою забезпечення справедливості та об`єктивності, перевіривши загальнодоступну інформацію щодо ринкових цін на нерухоме майно в зазначеному регіоні, доходить висновку, що звіти про оцінку арештованого судом першої інстанції майна, надані представником ОСОБА_1 адвокатом Бірюком М.М., зроблені об`єктивно, повно, в них вказані метод та підстави розрахунку вартості нерухомого майна.
Тому оцінку вартості нерухомого майна, наданого представником відповідача, колегія суддів вважає обґрунтованою та реальною і приходить до переконання, що накладення арешту на квартиру та житловий будинок відповідача є явно неспівмірним із розміром заявлених до нього майнових вимог.
У той же час, при перевірці інформації щодо можливої приблизної вартості квартири, яка на праві власності належить ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що передача вказаної квартири в забезпечення позову відповідатиме принципу співмірності та сприятиме належному виконанню судового рішення відповідачем у разі задоволення вимог позивача.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 643/12369/19 роз`яснено, що: «арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.
Верховний Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.
Верховний Суд звертає увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.»
За таких обставин колегія суддів вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна власником нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , є достатніми для забезпечення виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог позивача, а тому накладення арешту на таке майно є недоцільним. 
Що стосується заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Яроміч Ольги Володимирівни про закриття апеляційного провадження у справі, то колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:
1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;
2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;
3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
2. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.
Відповідно до ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржник, у строк, визначений судом не подано заяву про поновлення строку на апеляційне провадження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що апеляційна скарга представника  ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року містить клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали суду.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 січня 2024 року клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року задоволено та поновлено йому строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали на підстав того, що строк на оскарження цієї ухвали пропущено з поважних причин.
Інших підстав, передбачених ст. 362 ЦПК України, для закриття апеляційного провадження не встановлено, тому клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Яроміч О.В. про закриття апеляційного провадження задоволенню не підлягає.
Отже, дослідивши доводи сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказана вище заборона на відчуження квартири є співмірною із заявленими позовними вимогами та достатнім для ефективного захисту прав позивача.
Інші доводи апеляційної скарги не правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову не впливають.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
Із матеріалів апеляційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є частково обґрунтованою і наведені в ній доводи дають підстави для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви  ОСОБА_2 . 
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Бірюка Миколи Миколайовича в інтересах  ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.
Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.
Заборонити вчиняти дії, направлені на відчуження двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1337615271108.
В решті - в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.

Судді: