ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3250/24 Справа № 201/5410/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 березня 2024 року                                                        м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

       головуючого судді: Деркач Н.М.,
       суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
       за участю секретаря: Усик А.Д.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Покинтелиця Денис Володимирович про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності, - 

В С Т А Н О В И В:

       У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Покинтелиця Д.В. про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності. 
       Позивачем разом з позовом до суду подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої ОСОБА_2 посилався на те, що предметом позову є нерухоме майно та з урахуванням того що відповідач може розпорядитись майном на власний розсуд, зокрема відчужити його, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову. 
       Тому просив накласти заборону на здійснення реєстрації відчуження об`єкта нерухомості, житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
       Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Покинтелиця Д.В. про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності, задоволено.
       Заборонено відчуження та вчинення реєстраційних дій про зміну власника щодо житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (номер реєстраційної справи 1420896512101).
       Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.
       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.
       Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
       Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
       Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
       Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
       Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Покинтелиця Д.В. про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності. 
       В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначав, що він на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 201/2884/21 є власником 100/300 частин спірного домоволодіння в порядку спадкування після смерті матері. Звернувшись до державного реєстратора з метою реєстрації права власності, заявнику стало відомо, що він не має можливості зареєструвати майно, оскільки 24.02.2021р. ОСОБА_1 , подарувала 41/100 частину цього домоволодіння своєму сину ОСОБА_3 на підставі договору дарування. Проте, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 201/2884/21 були скасовані рішення державних реєстраторів, якими за ОСОБА_1 одноособово зареєстровано право власності на домоволодіння, отже остання не мала права відчужувати вищевказане нерухоме майно.
       Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд правильно виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір щодо домоволодіння, а невжиття заходів щодо забезпечення позову може перешкодити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду та враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вірно вважав, що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони відчуження та вчинення реєстраційних дій про зміну власника щодо житлового будинку. 
       Колегія суддів вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, їх невжиття може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак не вжиття заходів забезпечення позову порушить право позивача на судовий захист. Обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, адекватним та не порушує права інших осіб.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при постановленні ухвали, суд першої інстанції порушив вимоги закону є безпідставними, оскільки застосований судом першої інстанції спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22.12.2006 року. 
       Посилання апеляційної скарги на помилковий висновок суду першої інстанції щодо наявності між сторонами спору щодо майна подружжя дійсно є слушними, проте не можуть бути підставою для скасування ухвали суду про забезпечення позову. Проте, наявність спору між сторонами щодо нерухомого майна встановлено судом першої інстанції.
       Також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до висловлення думки щодо відсутності обґрунтування позову по суті, а тому не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у даній справі судом розглядається питання забезпечення позову. 
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду про наявність правових підстав для забезпечення позову. 
       Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 
       Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення. 

       Судді:                                                                Н.М. Деркач
                                                                                                                                                                               М.М. Пищида
                                                                                                                                                                               І.Ю. Ткаченко