ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 705/1972/20		
Провадження № 22-ц/821/74/24		
категорія: 301030000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г. 
суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.
секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Єременко Ірина Валентинівна
відповідачі: Уманська міська рада Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
представник відповідача ОСОБА_3 : адвокат Чимирис Олександр Вікторович

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Чимириса Олександра Вікторовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування права власності на нерухоме майно.

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Уманської міської ради Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування права власності на нерухоме майно, мотивуючи позовні вимоги тим, що у відповідності до свідоцтва про спадщину за законом №2-334 від 03.03.2015, виданого Уманською міською Державною нотаріальною конторою Черкаської області, вона є власником 14/25 часток на житловий будинок та надвірних споруд по АДРЕСА_1 . 
Вказане майно вона отримала у власність після смерті своєї рідної матері ОСОБА_4 . В серпні 2018 року, за заявою власника іншої частини домоволодіння, відповідача ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_5 , було проведено виніс в натурі приватизованої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 з встановленням меж земельної ділянки в натурі на місцевості, в результаті чого з`ясувалося, що по факту частина будинку яка їй належить, а також межа встановлена існуючим парканом знаходиться на земельній ділянці відповідача, крім того фактичні межі її земельної ділянки суттєво зменшили проїзд-прохід до частини будинку позивача позбавивши її можливості вільного доступу до майна. 
З метою впорядкування меж своєї частини земельної ділянки, на підставі дозволу Уманської міської ради у вигляді Рішення №5.33-52/7 від 28 серпня 2018 року, вона звернулася до землевпорядної організації ТОВ «Геодезично-кадастрове бюро оцінки та аукціонів» з метою встановлення з відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. 
По результатам обміру ТОВ «Геодезичне кадастрове бюро оцінки та аукціонів» листом №194 від 15 травня 2020 року, повідомило її про неможливість встановлення меж в зв`язку з фактичною відсутністю земельної ділянки відповідної площі, а саме фактична площа для обслуговування частини її будинку становить 306 кв.м, заміст необхідної і закріпленої 343 кв.м. 
В послідуючому, в результаті з`ясування причин та наслідків, було встановлено наступні обставини справи: рішенням Уманського міського суду Черкаської області №2-1025-1997 від 08 грудня 1997 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , у відповідності до висновків судово-технічної експертизи, було встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 , в результаті чого ОСОБА_2 , (власнику 11/25 частині будинку) передано у постійне користування земельну ділянку площею 280 кв.м, а ОСОБА_4 , (власнику 14/25 частини будинку) передано у постійне користування земельну ділянку площею 343 кв.м. На підставі вказаного рішення суду, ОСОБА_2 у встановленому законом порядку отримав Державний акт від 12.02.1998, зареєстрований в книзі записів ЧР23 №394, на право постійного користування земельною ділянкою в розмірі 0,0280 га., з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування житлового будинку» по АДРЕСА_1 . 
В подальшому на підставі технічної документації по підготовці приватизації земельної ділянки, за заявою ОСОБА_2 , рішенням №3.3-53/4 від 11 листопада 2005 року Уманської міської ради передала в приватну власність останньому земельну ділянку площею 309 кв.м., з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування житлового будинку» по АДРЕСА_1 , не зважаючи на те, що згідно рішення суду встановлено площу 280 кв.м., порушивши таким чином права іншого співвласника.
На підставі згаданого рішення ОСОБА_2 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку від 27 жовтня 2006 року серії ЯБ №571176, площею 309 кв.м., з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування житлового будинку» по АДРЕСА_1 . 
В подальшому право власності на згадану земельну ділянку неодноразово відчужувалося і на даний час власником земельної ділянки площею 309 кв.м., з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування житлового будинку» по АДРЕСА_1 , кадастровий №71100800000:05:001:0424 є відповідач ОСОБА_3 , яке вона набула на підставі Договору дарування №2-385 від 08.02.2012 посвідченого Уманською міською Державною нотаріальною конторою. 
Таким чином вищевикладені факти позбавили її права на користування, володіння, отримання у власність земельної ділянки площею встановленою рішенням Уманського міського суду №2-1025-1997 від 08 грудня 1997 року, порушують право на проїзд-прохід до її частини будинку, можливості вільного доступу до майна, що в свою чергу підлягає захисту та відновленню в судовому порядку. 
На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати недійсним та скасувати рішення Уманської міської ради №3.3-53/4 від 11 листопада 2005 року, про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 309 кв.м., з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування житлового будинку» по АДРЕСА_1 ; скасувати право власності, існуючі речові права та обтяження відповідача ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 309 кв.м., з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування житлового будинку» по АДРЕСА_1 , кадастровий №71100800000:05:001:0424 набуте нею на підставі Договору дарування №2-385 від 08.02.2012 року посвідченого Уманською міською Державною нотаріальною конторою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2023 року Позов ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування права власності на нерухоме майно - задоволено.
Визнано недійсним та скасовано рішення Уманської міської ради №3.3-53/4 від 11 листопада 2005 року, про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 309 кв.м., з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування житлового будинку» по АДРЕСА_1 .
Скасовано право власності, існуючі речові права та обтяження відповідача ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 309 кв.м., з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування житлового будинку» по АДРЕСА_1 , кадастровий № 71100800000:05:001:0424 набуте на підставі Договору Дарування № 2-385 від 08.02.2012 року посвідченого Уманською міською Державною нотаріальною конторою. 
Рішення суду мотивоване тим, що суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним та скасування рішення Уманської міської ради №3.3-53/4 від 11 листопада 2005 року про передачу в приватну власність  ОСОБА_2 земельну ділянку площею 309 кв.м., з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування житлового будинку» по  АДРЕСА_1 , оскільки при його прийнятті міською радою не було враховано рішення Уманського міського суду від 08.12.1997 року та як наслідок є підстави для скасування права власності  ОСОБА_3  на земельну ділянку, площею 309 кв.м., надану для будівництва і обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 , оскільки відновлення порушеного права позивача іншим чином неможливе.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2023 року представник ОСОБА_3  – адвокат Чимирис Олександр Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду 1 інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_3  – адвоката Чимириса Олександра Вікторовича мотивована тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення її права відповідачами по справі. Вказує, що суд 1 інстанції не врахував той факт, що відповідач є добросовісним набувачем земельної ділянки. За відсутності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалась на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.
Стверджує, що судове рішення слід скасувати, а в позові відмовити з тих підстав, що за встановлених судом обставин майно у відповідача не може бути витребувано в порядку ст. 387, 388 ЦК України, а права позивача у зв`язку з цим захисту не підлягають.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

31 жовтня 2023 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_3 – адвоката Чимириса Олександра Вікторовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради Черкаської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування права власності на нерухоме майно.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.08.2014.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2015, що видане державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 14/25 часток у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та належить спадкодавцю на підставі вішення Уманського міського народного суду від 30.11.1988, б/н, зареєстрованого в Уманському виробничому відділку комунального підприємства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» № 512, є її дочка ОСОБА_1 .
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34431454 від 03.03.2015, за ОСОБА_1 зареєстровано 14/25 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-334 від 03.03.2015.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 27.01.1978, ОСОБА_6 продав ОСОБА_7 14/25 частин житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 та розташована на присадибній земельній ділянці, розміром 623 кв.м.
Відповідно до Договору дарування від 05.08.1992 ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_2 11/25 частин житлового будинку, з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 та розташована на присадибній земельній ділянці, розміром 623 кв.м.
08.12.1997 рішенням Уманського міськрайонного суду виділено ОСОБА_2 в користування по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 280 кв.м., а ОСОБА_4 виділено в користування по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 343 кв.м.
12.02.1998 ОСОБА_2 видано Державний акт на право постійного користування землею, площею 0,028 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку.
02.12.2003 землекористувачі суміжних земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 склали акт узгодження меж землекористування та погодили розміри земельної ділянки згідно креслень та склали план встановлених меж. 
11.11.2005 рішенням Уманської міської ради № 3.3-53/4 «Про розгляд звернень підприємств, установ та громадян з питань землекористування, приватизації земельних ділянок» передано ОСОБА_2 в приватну власність земельну ділянку, площею 309 кв.м. для обслуговування будинку по АДРЕСА_1 .
27.10.2006 ОСОБА_2 видано Державний акт на право на земельну ділянку площею 0,0309 га, що надана для обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 .
Відповідно до Договору купівлі – продажу частки житлового будинку від 04.04.2008, ОСОБА_2 продав ОСОБА_13 належні йому 11/25 частин житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 613 кв.м., з яких 309 кв.м. – у приватній власності ОСОБА_2 .
Відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 08.02.2012 ОСОБА_14 подарувала ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 0,0309 га (кадастровий номер 71100800000:05:001:0424) надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 .
28.08.2018 рішенням 52 сесії VII скликання Уманської міської ради № 5.33-52/7 «Про розгляд звернень з питань надання дозволів на розроблення документації із землеустрою», надано згоду на відновлення меж земельних ділянок ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель за адресою АДРЕСА_1 .
15.05.2020 ТОВ «Геодезично-кадастрове бюро оцінки та аукціонів» надіслало ОСОБА_1 листа, в якому вказано, що на виконання рішення 52 сесії VII скликання Уманської міської ради № 5.33-52/7 на відновлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , були проведені землевпорядні роботи за даною адресою. Встановлено, що відповідно до рішення Уманського міського суду від 08.12.1997 виділено в користування земельну ділянку під цифрою 2 площею 343 кв.м., але при фактичних обмірах дана земельна ділянка має площу 306 кв.м., тому встановити межі частини земельної ділянки, на якій знаходиться частина житлового будинку та надвірні споруди ОСОБА_1 , згідно рішення Уманського міського суду не є можливим.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 – адвоката Чимириса Олександра Вікторовича не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
У разі коли в результаті виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, у співвласників, які не здійснювали виділ в натурі частки, змінюється розмір часток у праві спільної власності, подається також письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно.
         В ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. І ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
       Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
       Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.
Так, відповідно до статей 152,155 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельній ділянці здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших передбачених законом, способів, у тому числі, шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, у судовому порядку.
       Землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, і в разі видання органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
       Так, судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних і юридичних осіб (статті 55, 124 Конституції).
       У такому разі, вимога про визнання рішення незаконним може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно зі статтею 16 ЦК України, якщо фактично пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникло у результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
       Згідно ч.1 ст.393 ЗК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна, визнається судом незаконним та скасовується.
       Рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися у порядку цивільного або господарського судочинства.
       Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатись можливістю вибору декількома способами захисту.
       Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
       У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).
       У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону».
       Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
       Статтею 122 ЗК України, передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
       Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
       Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.
       Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
       Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
       Таким чином, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
       Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Частина 1 статті 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.08.2014.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2015, що видане державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 14/25 часток у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та належить спадкодавцю на підставі вішення Уманського міського народного суду від 30.11.1988, б/н, зареєстрованого в Уманському виробничому відділку комунального підприємства «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» № 512, є її дочка ОСОБА_1 .
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34431454 від 03.03.2015, за ОСОБА_1 зареєстровано 14/25 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-334 від 03.03.2015.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 27.01.1978, ОСОБА_6 продав ОСОБА_7 14/25 частин житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 та розташована на присадибній земельній ділянці, розміром 623 кв.м.
Відповідно до Договору дарування від 05.08.1992 ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_2 11/25 частин житлового будинку, з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у АДРЕСА_1 та розташована на присадибній земельній ділянці, розміром 623 кв.м.
08.12.1997 рішенням Уманського міськрайонного суду виділено ОСОБА_2 в користування по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 280 кв.м., а ОСОБА_4 виділено в користування по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 343 кв.м.
12.02.1998 ОСОБА_2 видано Державний акт на право постійного користування землею, площею 0,028 га, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку.
02.12.2003 землекористувачі суміжних земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 склали акт узгодження меж землекористування та погодили розміри земельної ділянки згідно креслень та склали план встановлених меж. 
11.11.2005 рішенням Уманської міської ради № 3.3-53/4 «Про розгляд звернень підприємств, установ та громадян з питань землекористування, приватизації земельних ділянок» передано ОСОБА_2 в приватну власність земельну ділянку, площею 309 кв.м. для обслуговування будинку по АДРЕСА_1 .
27.10.2006 ОСОБА_2 видано Державний акт на право на земельну ділянку площею 0,0309 га, що надана для обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 .
Відповідно до Договору купівлі – продажу частки житлового будинку від 04.04.2008, ОСОБА_2 продав ОСОБА_13 належні йому 11/25 частин житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 613 кв.м., з яких 309 кв.м. – у приватній власності ОСОБА_2 .
Відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 08.02.2012 ОСОБА_14 подарувала ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 0,0309 га (кадастровий номер 71100800000:05:001:0424) надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 .
28.08.2018 рішенням 52 сесії VII скликання Уманської міської ради № 5.33-52/7 «Про розгляд звернень з питань надання дозволів на розроблення документації із землеустрою», надано згоду на відновлення меж земельних ділянок ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель за адресою АДРЕСА_1 .
15.05.2020 ТОВ «Геодезично-кадастрове бюро оцінки та аукціонів» надіслало ОСОБА_1 листа, в якому вказано, що на виконання рішення 52 сесії VII скликання Уманської міської ради № 5.33-52/7 на відновлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , були проведені землевпорядні роботи за даною адресою. Встановлено, що відповідно до рішення Уманського міського суду від 08.12.1997 виділено в користування земельну ділянку під цифрою 2 площею 343 кв.м., але при фактичних обмірах дана земельна ділянка має площу 306 кв.м., тому встановити межі частини земельної ділянки, на якій знаходиться частина житлового будинку та надвірні споруди ОСОБА_1 , згідно рішення Уманського міського суду не є можливим.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.
Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним та скасування рішення Уманської міської ради №3.3-53/4 від 11 листопада 2005 року про передачу в приватну власність  ОСОБА_2 земельну ділянку площею 309 кв.м., з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування житлового будинку» по  АДРЕСА_1 , оскільки при його прийнятті міською радою не було враховано рішення Уманського міського суду від 08.12.1997 року та як наслідок є підстави для скасування права власності  ОСОБА_3  на земельну ділянку, площею 309 кв.м., надану для будівництва і обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 , оскільки відновлення порушеного права позивача іншим чином неможливе.
       Щодо застосування строку позовної давності суд 1 інстанції вірно виходив з того, що початком перебігу позовної давності є момент у часі, коли у 2018 році за заявою відповідача ОСОБА_3 було проведено виніс в натурі приватизованої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 та позивач отримала дозвіл Уманської міської ради у вигляді Рішення №5.33-52/7 від 28 серпня 2018 року на відновлення меж її земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель за адресою АДРЕСА_1 і звернулася до землевпорядної організації ТОВ «Геодезично-кадастрове бюро оцінки та аукціонів», а тому суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що позивачем не порушено строків звернення до суду.
Також, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку щодо посилання представників відповідачів про обрання позивачем невірного способу захисту своїх прав, та вірно вказав, що позивач ОСОБА_1 , пред`явивши вимогу про визнання недійсним та скасування рішення міської ради, діяла у відповідності до наданих їй прав щодо обрання, на її думку, найбільш ефективного способу їх захисту, а тому, доводи представників відповідачів про те, що права позивача можуть бути захищені в інший спосіб ніж заявлений, не спростовують для суду обов`язку по розгляду справи у відповідності до пред`явлених позовних вимог та обраний позивачем спосіб.
Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Чимириса Олександра Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1  до Уманської міської ради Черкаської області,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування  та скасування права власності на нерухоме майно, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 16 січня 2024 року.

Головуючий:         В.Г. Бородійчук

Судді        : О.В. Карпенко

Л.І. Василенко