ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/230/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Кіровоградській області, 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року (суддя Пасічник Ю.П.) 
у справі № 340/230/23         
за позовом  ОСОБА_1 ,
до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, 
про скасування податкового- повідомлення рішення,-
                                    
                                                    ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0887983-2410-1118 від 09.11.2022, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у сумі 355 263,57 грн. за 2021 рік.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що   позивач є сільськогосподарським товаровиробником та володіє на праві власності нежитловою будівлею, яку використовує у власній господарській діяльності, а отже на неї розповсюджується дія положень пп. «є» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено. 
Суд першої інстанції встановив, що позивач здійснює діяльність з виробництва олії та тваринних жирів. Будівля, яка належить позивачу на праві власності, є виробничою будівлею, що підтверджується техпаспортом на неї. Відповідачем не доведено, що належна позивачу будівля не використовується за її функціональним призначенням, а саме як будівля промисловості, для виготовлення промислової продукції, зокрема харчової. За таких обставин суд дійшов висновку, що належна позивачу нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень п. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позовної заяви відмовити. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не досліджено належним чином тих обставин, що відповідно до облікових даних, які зазначені в ІКС «Податковий блок», позивачем не визначено об`єкти оподаткування, через які провадиться його господарська діяльність. Документи про використання будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , під час здійснення виготовлення промислової продукції не надавались. Даний тип нерухомого майна не включено в перелік об`єктів, що не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, так як відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд  ДК 018-2000 не відносить до класу «Будівлі промисловості та склади» (код 125). Висновок, що класифікація об`єкта  згідно з Державним класифікатором будівель та споруд  ДК 018-2000 відповідає коду « 125» позивачем не надано, тому належне позивачу нерухоме майно є об`єктом оподаткування.  Платник податку до контролюючого органу з письмовою заявою для проведення звірки даних щодо об`єкту нерухомості у разі виявлення розбіжностей не звертався. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач – ОСОБА_1 зареєстрований з 01.06.2020 як фізична особа підприємець (а.с.11), здійснює діяльність: 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (основний вид діяльності), 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів, 46.11 Діяльність посередників у торгівлі  сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с.12).
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивач є власником нерухомого майна, реєстраційний номер 1606524935249, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Тип об`єкту майна: нежитлова будівля, загальна площа 4873,3 кв.м.
Право власності позивача на цей об`єкт зареєстрований 25.07.2018, номер запису 27191263  (а.с. 24). 
Рішенням Петрівської селищної ради рішенням № 437/7 від 26.06.2020 встановлено ставки податку на нерухоме манно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб на 2021рік  у розмірі 1,5 % від мінімальної заробітної плати встановленої на 01.01.2021 (а.с.34-37).
Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від  09.11.2022 № 0887983-2410-1118, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за податковий період 2021 рік у загальному розмірі 355263,57 грн. (а.с.41).
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність означеного податкового повідомлення-рішення.
Рішення суду першої інстанції мотивоване приписами п. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України та встановленим фактом, що позивач здійснює діяльність з виробництва олії та тваринних жирів і будівля, яка належить позивачу на праві власності, є виробничою будівлею, що підтверджується техпаспортом на неї. Зокрема, комплекс будівель містить олійню, пункт прийому та видачі олії, склад сировини для олії (а.с.14-20).
Згідно із  ст.265 ПК України  податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
За правилами підпункту  266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України  платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт  266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Підпунктами  266.3.1  та 266.3.2 пункту  266.3 статті 266 ПК України  передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно із  статтею 10 ПК України  податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.
За змістом підпункту  266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України  органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пп.  266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України  ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.  266.6.1. п.  266.2 ст. 266 ПК України).
Відповідно до діючої на час виникнення спірних правовідносин редакції пп. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125)  Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F  КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Виходячи з аналізу наведеної правової норми, підставою для застосування податкової пільги є одночасна сукупність таких умов:
віднесення нерухомого майна до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125)  Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000,
використання таких будівель промисловості  за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F   КВЕД ДК 009:2010.
будівлі не повинні здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку. 
Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, до групи 125 «Будівлі промислові та склади» віднесено клас 1251 - «Будівлі промисловості», що включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням (підкласи 1251.1-1251.9); та клас 1252 - «Резервуари, силоси та склади», що включає резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сипких мас, холодильники та спеціальні склади. Цей клас включає також
складські майданчики (підкласи 1252.1-1252.9). Підклас 1252.9 «Склади та сховища інші».
Як зазначено в Державному класифікаторі, цей клас не включає: сільськогосподарські силоси та складські будівлі, що використовуються для сільського господарства (1271).
Фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному вказаним Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, із використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення.
Ведення Класифікатора здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві Міністерства розвитку громад та територій України, уповноважений видавати експертні висновки щодо належності об`єктів нерухомості (їх частин) до певного класу будівель (далі – Висновок) на підставі документів, що підтверджують їх право власності, з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості згідно з Класифікатором.
Таким чином, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться за певною процедурою на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
В даному випадку матеріали справи не містять документів, які свідчили, що належна позивачу  нежитлова будівля, загальною площею 4873,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Петрівський район, смт. Петрове, вул. Центральна, 1-Г, класифікована у групі «Будівлі промисловості та склади» (код 125) ДК 018-2000.
Інформація про вказаний об`єкт нерухомого майна відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, про функціональне призначення цього об`єкту нерухомості в Державному реєстрі нерухомого майна відсутня.
Також суд апеляційної інстанції враховує відомості, що містяться у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо видів економічної діяльності фізичної особи-підприємця – позивача. 
Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету Украї ни з питань технічного регулювання та споживчої політики від  29 листопада 2010 року № 530  (далі - ДК 009:2010), економіч на діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на вироб ництво, процес виробництва та випуск продукції. 
Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складо вою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового вироб ництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, руч ного тощо), який використовують для виготовлення нової про дукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів вироб ництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна про мисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, повод ження з відходами» та F «Будівництво». 
Як встановлено судом вище, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань види економічної діяльності фізичної особи-підприємця – позивача: 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин  – секція G; 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів – секція С; 46.11 Діяльність посередників у торгівлі  сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами  -  секція G; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами -  секція G; 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна – секція L.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснює діяльність з виробництва олії та тваринних жирів, що відноситься до секції С, як то передбачено пп. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
Втім, суд першої інстанції залишив поза увагою, що умовою для застосування пп. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України є наявність того факту, що основна діяльність платника податку має класифікуватися  у секціях B-F   КВЕД ДК 009:2010.
В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань види економічної діяльності фізичної особи-підприємця – позивача міститься інформація, що за даними органів статистики про основний вид економічної діяльності фізичної особи-підприємця, визначений на підставі даних державних статистичних, основним видом економічної діяльності позивача  за КВЕД  є 46.21 «Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин», тобто діяльність, яка не кваліфікується  у секціях B-F   КВЕД ДК 009:2010.
Наведене вище свідчить про відсутність у позивача умов, за яких належна позивачу нерухомість, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Петрівський район, смт. Петрове, вул. Центральна, 1-Г,  не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до пп. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
Також встановлені у справі обставини не підтверджують статус позивача як  сільськогосподарського товаровиробника, що володіє на праві власності нежитловою будівлею, яку використовує для ведення  сільськогосподарського призначення.
У розумінні пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей  глави 1  розділу XIV  цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Відповідно до пояснень КВЕД ДК 009:2010 до Розділу 01 «Сільське господарство, мисливство та надання пов`язаних із ними послуг» сільське господарство не включає діяльність із подальшого перероблення сільськогосподарської продукції, класифіковану в розділах  10  «Виробництво харчових продуктів»,  11  «Виробництво напоїв» та  12  «Виробництво тютюнових виробів», крім її первинної обробки. Діяльність із підготування сільськогосподарської продукції до первісної реалізації класифікують у цьому ж розділі. 
Цей розділ не включає  проектування та підготовку полів (наприклад, терасування сільськогосподарських угідь, дренаж, підготовку рисових полів тощо), віднесених до секції  F  «Будівництво», а також діяльність закупівельних і кооперативних організацій, що задіяні у торгівлі продукцією сільського господарства, яка віднесена до секції  G  «Оптова та роздрібна торгівля; ремонт автотранспортних засобів і мотоциклів». Також до цього розділу не включені збереження та догляд ландшафту, класифіковані у класі  81.30.
Отже визначені позивачем види діяльності, наведені вище, не є свідченням, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що встановлені у справі обставини унеможливлюють застосування податкової пільги, передбаченої пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, тому нарахування позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік в розмірі 355  263,57 грн. згідно з податковим повідомленням-рішенням № 0887983-2410-1118 від 09.11.2022 є правомірним, правові підстави для скасування цього податкового повідомлення-рішення відсутні. 
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, зробив висновки, які не в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до  ст.317 КАС України  є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року у справі № 340/230/23 скасувати.
В позові відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко