ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/594/24 Справа № 173/903/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючої судді Канурної О.Д.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Керімової – Бандюкової Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Амельченко Артем Сергійович, на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2023 року у справі № 173/903/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, (суддя першої інстанції Петрюк Т.М.), -

В С Т А Н О В И В:
       
       У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення ОСОБА_1 додаткового строку тривалістю два місяці з дня набрання законної сили рішення суду для подання заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є його рідними батьками. ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_3 помер.
19 грудня 2021 року позивач дізнався, що місцем відкриття спадщини є Кам`янський район Дніпропетровської області, де і зведено спадкову справу приватним нотаріусом Малашовою Г.В. 
       20 грудня 2021 року та 28 січня 2022 року позивач звертався до приватного нотаріуса із заявами про видачу йому довідки про вчинені нотаріальні дії, проте, приватний нотаріус своїми листами від 23 грудня 2021 року та від 03 лютого 2022 року відмовила у видачі запитуваної довідки, після чого позивач 28 січня 2022 року звернувся до цього приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та вже 03 лютого 2022 року приватним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини.
       Також позивач зазначає, що йому стало відомо про прийняття спадщини після батька матір`ю позивача - ОСОБА_2 .
       На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що раніше до нотаріуса не звертався із відповідною заявою, оскільки на території України оголошувався карантин у зв`язку із поширенням COVID-19 та введення обмежень щодо роботи, зокрема, органів нотаріату, що змусило його відкласти питання оформлення спадщини щонайменш до закінчення карантину або хоча б його послаблення. До того ж про місце відкриття спадщини позивач обізнаний не був, однак, будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом, вважав, що отримати свідоцтво про спадщину зможе у будь-який час, а юридичної освіти позивач не має, тому в силу неправильного уявлення про порядок прийняття спадщини пропустив строк на подачу заяви про її прийняття, що вважає поважними причинами такого пропуску строку.        
       Рішенням  Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2023року в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду після смерті батька — ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено.
       Із вказаним рішенням позивач  ОСОБА_1  не погодився та подав через свого представника апеляційну скаргу, в якій зазначив про наявність у нього стійкого розладу здоров`я.
       Так, у 2020 року ОСОБА_1 було встановлено діагноз «Рак кардії — 1/3 тіла шлунку Т4N2MO-4. Проростання в забрюшинний простір, ніжки діафрагми ТNM. Стадія: Г.о. №6703 від 18 листопада 2020 року — перснеподібно-клітинний рак. Ускладення основного діагнозу: анемія 3 ст.», у звязку із чим у період з 14 грудня 2020 року по 12 березня 2021 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії та трансплантації КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова «ДОР», під час якого 22 грудня 2020 року отримав оперативне лікування: лапоратомія діагностична. 
       У період з 09 квітня 2021 року по 08 липня 2021 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії та трансплантації КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова «ДОР».
       Зазначені обставини підтверджуються медичною документацію.
       Апелянт зазначає, що судом першої інстанції були встановлено ці фактичні обставини, однак суд помилково вважав, що в період з 13 березня 2021року по 08 квітня 2021 року у позивача була об`єктивна можливість звернутись до нотаріуса із заявою, що не відповідає дійсності, оскільки у відповідності до медичної картки ОСОБА_1 чітко встановлюється стійкий розлад здоров`я ОСОБА_1 , який розпочався незадовго до смерті його батька ОСОБА_3 , зумовленого онкологічним захворюванням, наявними ускладненнями та потребою у тривалому лікуванні, проходження курсу хіміотерапії, де тяжкий етап захворювання ОСОБА_1 на рак тривав впродовж всього шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини, враховуючи також період з 13 березня 2021 року по 08 квітня 2021 року, що судом першої інстанції не враховано.
       З огляду на викладене апелянт зазначає, що суд формально підійшов до розгляду справи та дійшов помилкового висновку, не з`ясувавши фактичні обставини, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року витребувано справу у суду першої інстанції, яка 18 жовтня 2023 року надійшла до Дніпровського апеляційного суду.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року, після усунення апелянтом недоліків, визначених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу. 
       Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року справу призначено до розгляду по суті на 20 грудня 2023 року о 13.10 год.
       29 листопада 2023 року ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивач в своїй позовній заяві не зазначав підставою пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини знаходження на стаціонарному лікуванні з приводу онкологічного захворювання в період строку прийняття спадщини, а зазначив підставою свою необізнаність в юридичному полі щодо порядку прийняття спадщини, а також введення по всій території України карантину, що обмежувало роботу і нотаріальних органів.
       За усталеною судовою практикою Верховного Суду такі підстави не є прийнятними для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем, адже не доводять поважність причин пропуску ним строку для подання заяви до нотаріуса.
       Враховуючи, що місце проживання позивача є м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, він міг звернутись до нотаріуса у тому місці, для чого не потрібно було користуватись громадським транспортом, а сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне визначення додаткового строку для прийняття спадщини без наведення позивачем негативних обставин.
       На думку ОСОБА_2 поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті обставини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
       Разом з цим зазначила, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні не було безперервним з часу відкриття спадщини та протягом шести місяців після її відкриття, до того ж, спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивача було госпіталізовано до лікарні 14 грудня 2020 року, тобто 21 день до своєї госпіталізації він мав можливість прийти до нотаріуса із заявою.
       За таких обставин просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
       В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 10 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою (том № 2, а.с. 166).
В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 10 січня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою (том № 2, а.с. 169).
       Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Амельченко А.С., пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 – адвоката Григор`єва Д.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Амельченко Артем Сергійович, підлягає задоволенню, виходячи з наступного.        
       Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі.
       Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.
       Положеннями статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що позивач в період з 13.03.2021 року по 08.04.2021 року мав об`єктивну можливість звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки в даний період не перебував на стаціонарному лікуванні.
Проте, з вказанм висновком суду першої інстанції Дніпровський апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.
       Частино. 1 статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є:  справедливість, добросовісність та розумність.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 внаслідок важкої хвороби перебував на стаціонарному лікуванні з 14 грудня 2020 року по 12 березня 2021 року у відділенні хірургії та трансплантації КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова «ДОР», під час якого 22 грудня 2020 року отримав оперативне лікування: лапоратомія діагностична. 
       У період з 09 квітня 2021 року по 08 липня 2021 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії та трансплантації КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І.Мечникова «ДОР».
Так, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що повний діагноз хворого ОСОБА_1 є: рак кардії 1/3 тіла шлунку T4N2MO-4. Проростання в забрюшинний простір, ніжки діафрагм TNM. Стадія: Г.о. № 6703 від 18.11.2020 – перенеподібно – клітинний рак. Ускладнення основного діагнозу: анемія 3 ст.
Пунктом 8 вказаної вище виписки позивачу вказані лікувальні та трудові рекомендації, а саме: рекомендована підготовка до спеціального лікування, гемостимулювання, нормалізація системи коагуляції. Консультація хіміотерапевта після підготовки ЗАК, ЗАС, ФНП, АСТ, ЛСТ, креатин, сечовою коагулограмою, АЧТЧ, МНС. Провести ОСОБА_4 у післяопераційному матеріалі (том № 2, а.с. 33). 
Частиною 1 статті 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Як вбачається із частини 3 вказаної вище статті, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Як свідчить судова практика, поважними визнаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини, зокрема:
 - тривала хвороба,
 - перебування тривалий час за кордоном,
 - відбування покарання в місцях позбавлення волі,
 - перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України,
 - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту тощо.
     Проте юридична необізнаність про строк в 6 місяців для звернення до нотаріуса чи похилий вік або непрацездатність спадкоємця, несприятливі погодні умови чи відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини не вважаються поважними причинами. 
Крім того, в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року по справі № 202/2278/17 вказано, що Верховний Суд також визнає необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА 5 мав можливість протягом шестимісячного строку направити письмову заяву нотаріусу про прийняття спадщини або викликати додому нотаріуса для посвідчення відповідної заяви. Такі доводи спростовані висновками судів про тяжкий стан ОСОБА 5 , зумовлений онкологічним захворюванням та тривалим лікуванням, що ґрунтуються на системній оцінці зібраних у справі доказів.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Пунктом 24 Пстанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Суд першої інстанції не врахував, що саме тривала важка хвороба позивача і є поважною причиною для пропуску строку для прийняття спадщини, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.
Враховуючи викладене вище, Дніпровський апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.
       Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Амельченко Артем Сергійович, задовольнити.
       Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2023 року  скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалістю два місяця з дня набрання рішенням суду законної сили. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                        О.Д. Канурна

                                                                       Т.В. Космачевська

                                                                               О.В.Халаджи

Повний текст судового рішення складений 15 січня 2024 року

Суддя: О.Д.Канурна