УХВАЛА

9 січня 2024 року
м. Київ
справа № 372/4683/23
провадження № 51 - 107 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , зміст якої викладено російською (іноземною) мовою, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні 
є українська мова.
У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та
від 14 липня 2021 року № 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна
є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.
За змістом приписів ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та порядок застосування визначається виключно законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою 
в Україні є українська мова.
Частиною 1 ст. 29 Кримінального процесуального кодексу України 
(далі - КПК) передбачено, зокрема, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою.
Отже, виходячи із системного аналізу вказаних вище положень законів касаційна скарга ОСОБА_4 має бути викладена українською мовою. Це надає суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити дотримання особою, яка подає касаційну скаргу, положень ст. 427 КПК і визначитися щодо прийняття скарги до провадження. Водночас викладення касаційної скарги іноземною мовою є перешкодою для виконання Судом своїх обов`язків щодо її розгляду і вирішення питань, визначених процесуальним законом. 
Учасники провадження, які потребують послуг перекладача можуть порушити питання про таке залучення відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 2 червня 2011 року № 3460- VI та постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання залучення перекладачів (сурдоперекладачів) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги»  
від 24 червня 2016 року № 401.
Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду 
від 19 вересня 2022 року (справа № 521/12324/18, провадження № 51 - 5817 
кмо 21).
Відповідно до положень ст. 427 КПК у касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судові рішення, що оскаржуються, обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
За правилами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність
(ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
При цьому, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Крім цього, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції повинні бути сформульовані з урахуванням положень ст. 436 КПК, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Також відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь 
у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі.
Згідно з ч. 1 ст. 429 КПК у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків.  
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу  ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 16 жовтня 2023 року залишити без руху і надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
Роз`яснити останньому, що у разі неусунення недоліків в установлений строк касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                  ОСОБА_3