ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 березня 2024 року 	м.Суми	

Справа №592/6585/23 
Номер провадження 22-ц/816/506/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,
у присутності :
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кузченко Тетяни Миколаївни, 
представника Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області – Бізюк Анастасії Олександрівни
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 листопада 2023 року у складі судді Князєва В.Б., ухваленого в м. Суми, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа - голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області Писарєва Юлія Григорівна, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
       
в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (далі по тексту – управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області)  на посаді начальника фінансово-економічного відділу. 17 січня 2023 року її було повідомлено про наступне вивільнення, з підстав скорочення чисельності та штату працівників управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області. Наказом від 11 квітня 2023 року №53-к, виданим головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області, її було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 
Вважає наказ про її звільнення незаконним та таким, що порушує норми трудового законодавства, зокрема ч. 2 ст. 40, ст. 49-2, 43 КЗпП України. Так, відповідно до вимог п 2 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови КМУ від 27 грудня 2022 року №1442, з 01 січня 2023 року припинено зокрема і управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області, реорганізовано шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. 
В порушення вимог ч. 6 ст. 36 КЗпП України, Пенсійним фондом України, ані будь-якими територіальними органами Пенсійного фонду України, як правонаступниками управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області не було вчинено жодних заходів (дій) по продовженню дії трудових договорів з працівниками управління. Вважає, що накази «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 16 січня 2023 року №9-ОД, підписаний головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України у Сумській області, «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області про наступне їх вивільнення» від 16 січня 2023 року №9-ОД, «Про скорочення чисельності та штату працівників відділень правління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області», підписаний ОСОБА_2 , видані поза межами повноважень та не містять законних підстав для скорочення чисельності та штату управлінь. 
Наголошує на тому, що як головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду в Сумській області, так і Головним управління ПФУ у Сумській області, як правонаступником управління, не було запропоновано наявних вакантних посад чи іншої посади чи роботи, за відповідною професією та спеціалізацією, яка б могла бути виконана нею, з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду роботи тощо. Звертає увагу на відсутність згоди профспілкового комітету ППО ФСУ у Сумській області на розірвання трудових договорів на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з працівниками управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області.
Зазначає і про те, що неправомірними діями відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 100000 грн. 
Враховуючи вищевикладене, просила суд ухвалити рішення, яким: визнати протиправним та скасувати наказ № 53-к від 11 квітня 2023 року про звільнення ОСОБА_1  з посади начальника фінансово-економічного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області з 18 квітня 2023 року; поновити ОСОБА_1  на посаді начальника фінансово - економічного відділу або аналогічній посаді, відповідно до кваліфікації та досвіду роботи, в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, яке є правонаступником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, з 19 квітня 2023 року та внести відповідні записи в трудову книжку; стягнути з Головного управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, як правонаступника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, на користь  ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення та по день схвалення рішення судом з розрахунку 869 грн 82 коп. на день з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, як правонаступника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, на користь  ОСОБА_1  заподіяну моральну шкоду в розмірі 100000 грн. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу мотивовано помилковістю висновків суду першої інстанції про те, що позивач мала скористатися правом самостійного працевлаштування, адже відповідно до положень ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України обов`язок запропонувати працівнику вакантну посаду чи іншу роботу покладено саме на роботодавця. Такі документи, як резюме та заява, про необхідність подання яких їй повідомлялося головою комісії з реорганізації, подаються при пошуку та прийому на роботу. 
Зазначає, що у Головному управлінні ПФУ в Сумській області були наявні вакантні посади як державної служби, так і не державної служби, однак, жодна не була їй запропонована. 
Вважає, що відсутні законодавчі заборони на її переведення, у зв`язку з реорганізацією управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області, без проведення конкурсу на посаду державної служби до управління, як правонаступника вказаної юридичної особи.
Вказує і на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що на дату видачі наказів від 16 січня 2023 року Фонд соціального страхування України приєднано до Пенсійного фонду України і рішення про граничну чисельність працівників відповідно до п.17 ст. 61 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має повноваження приймати Правління Пенсійного фонду України. 
Крім того, зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 2 ЦПК України безпідставно відмовив у задоволенні її заяви про виклик свідків. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги – без задоволення. 
07 березня 2024 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Кузченко Т.М. подано клопотання, в якому просила закрити провадження у справі і передати справу до суду належної юрисдикції – Сумського окружного адміністративного суду. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала заявлене клопотання, думку представника відповідача, яка не заперечувала проти його задоволення, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з управлінням виконавчої дирекції Фонду у Сумській області, де працювала на різних посадах (а.с. 17-21). 
16 січня 2023 року головою комісії з реорганізації виконавчої дирекції ФСС України №9-ОД видано наказ про скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначений штатним розписом виконавчої дирекції ФСС України та управлінь виконавчої дирекції ФСС України в областях та м. Києві, з 18 квітня 2023 року (а.с. 23). 
Головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області 16 січня 2023 року видано наказ № 9-ОД «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду страхування України у Сумській області про наступне їх вивільнення» (а.с. 24).
Наказом від 11 квітня 2023 року №53-к голови комісії з реорганізації «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 18 квітня 2023 року з посади начальника фінансово-економічного відділу управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 22). 
18 квітня 2023 року ОСОБА_1 отримала повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні (а.с. 29).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не вбачав підстав для визнання протиправним та скасування наказу № 53к від 11 квітня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », а також для поновлення її на роботі в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області з 19 квітня 2023 року та внесення відповідних записів в трудову книжку.
Проте з цим рішенням суду колегія суддів погодитися не може, адже справа була розглянута судом першої інстанції з порушенням правил юрисдикції загальних судів. 
Так, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба -це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (провадження № 14-62цс20) зазначено: «юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 КАС України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом про скасування наказу управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області від 11 квітня 2023 № 53-к про її звільнення з посади начальника фінансово-економічного відділу у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлення її на аналогічній або рівнозначній посаді у Головному управлінні ПФУ у Сумській області.
Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції до 01 січня 2023 року) визначено, що Фонд соціального страхування України є некомерційною самоврядною організацією.
Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.
Відповідно до пункту 6.1 Типового положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 24 січня 2017 року № 6, оплата праці працівників Управління здійснюється за рахунок коштів Фонду.
01 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21 вересня 2022 року № 2620-ІХ, яким вирішено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року.
Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права.
Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
З 01 січня 2023 року відбулося публічне правонаступництво, тобто перехід прав та обов`язків від Управління виконавчої дирекції Фонду в Сумській області до Головного управління ПФУ в Сумській області.
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позивач просить поновити її на посаді, аналогічній або рівнозначній, з якої її було звільнено, у Головному управлінні ПФУ у Сумській області, що відповідно до наданих відповідачем даних про вакансії відноситься до посад держаної служби, а тому за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, відповідно, підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Така ж правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2023 року у справі №442/3240/23. 
Тобто, спір виник у сфері публічно-правових відносин, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративної юрисдикції, чого не було взято до уваги судом першої інстанції. 
Відповідно до ч.ч.1, 2  ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Ураховуючи, що суд першої інстанції порушив правила юрисдикції загальних судів, визначені статтями 19-22 ЦПК, рішення суду та додаткове рішення суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої ст. 255 ЦПК України, а саме: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Частиною 1 статті 256 ЦПК України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Крім того, колегія суддів вважає, що є правові підстави для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Кузченко Н.В., в частині передання цієї справи до суду за належної юрисдикції – Сумського окружного адміністративного суду, 
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч.ч. 1, 2 ст. 377, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Кузченко Тетяни Миколаївни про закриття провадження у справі - задовольнити. 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 листопада 2023 рокускасувати.
Провадження у справі №592/6585/23 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа - голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області Писарєва Юлія Григорівна, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди закрити.
Справу №592/6585/23 передати до Сумського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 14 березня 2024 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов