ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 707/2476/22
провадження № 61-13264св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Лідовця Р. А., Осіяна О. М., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - заступник керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє 
в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації,
відповідачі: Свидівоцька сільська рада, ОСОБА_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Черкаське лісове господарство», Центрально-Західне міжрегіональне лісове та мисливське господарство, Будищенська сільська рада,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргупершого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Черкаського районного суду Черкаської області, у складі судді Смоляра О. А., від 24 травня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Новікова О. М., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., від 15 серпня 
2023 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У жовтні 2022 року заступник керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації, звернувся до суду з позовом до Свидівоцької сільської ради, ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради, скасування державної реєстрації права приватної власності, зобов`язання повернути земельну ділянку лісогосподарського призначення.
2.           Позовна заява мотивована тим, що рішенням сесії Свидівоцької сільської ради «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» 
№ 61-25 від 10 квітня 2019 року у приватну власність громадянам відведено 
8 земельних ділянок, з числа раніше сформованих за рахунок земель, які перебували у користуванні ТОВ «Сокирна», зокрема, земельну ділянку 
з кадастровим номером 7124986000:03:001:0377, площею 0,1000 га, передано у власність відповідачу у справі ОСОБА_1 .
3.           Відповідно до пункту 9 вказаного рішення Свидівоцької сільської ради спірну земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, що будуть використовуватися для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.
4.           Прокурор зазначав, що земельна ділянка незаконно передана 
у приватну власність без розроблення землевпорядної документації та без попереднього її вилучення у постійного лісокористувача ДП «Черкаське лісове господарство». Порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення. Не відшкодовані витрати лісогосподарського виробництва у зв`язку із фактичним вилученням земель 
із постійного користування. Не відшкодовані збитки, завдані постійному лісокористувачу, у зв`язку зі зміною цільового призначення земельної ділянки. Відсутні погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства на відведення у власність земельної ділянки.
5.           Посилаючись на викладене,прокурор просив суд усунути перешкоди державі в особі Черкаської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні майном шляхом:
-                     визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» № 61-25 
від 10 квітня 2019 року, в частині відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 7124986000:03:001:0377, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах АДРЕСА_1 та зміни її цільового призначення;
-                     скасування державної реєстрації права власності № 31211456 
від 16 квітня 2019 року на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 ;
-                     зобов`язання ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку на користь держави в особі Черкаської обласної військової адміністрації.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
6.           Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 
2023 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року, у задоволенні позову прокурора відмовлено.
7.           Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що заявлені прокурором вимоги про усунення перешкод 
у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання повернути земельну ділянку лісогосподарського призначення є неефективним способом захисту у спірних правовідносинах, а тому у задоволені позову слід відмовити.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8.           У касаційній скарзі перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури Сидор О. І. просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
9.           У вересні 2023 року перший заступник керівника Черкаської обласної прокуратури Сидор О. І. подав касаційну скаргу на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року.
10.        Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи № 707/2476/22 із суду першої інстанції. У жовтні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
11.        Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
12.        Підставою касаційного оскарження судових рішень прокурор вказує те, що суди не врахували висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, 
від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року 
у справі № 569/17272/15-ц, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16, 
від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 04 липня 2018 року 
у справі № 653/1096/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, у постановах Верховного Суду від 04 лютого 
2020 року у справі № 911/3311/17, від 04 лютого 2020 року у справі 
№ 911/3574/17, від 04 лютого 2020 року у справі № 911/3897/17, 
від 03 вересня 2020 року у справі № 911/3449/17, від 08 червня 2022 року 
у справі № 307/3155/19, від 16 лютого 2022 року у справі № 363/669/17, 
від 07 вересня 2022 року у справі № 697/2434/16-ц, від 18 січня 2023 року 
у справі № 580/1300/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
13.        Зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано, що цивільний оборот земельних ділянок, у тому числі, які перебувають у користуванні спеціалізованих лісогосподарських підприємств, є законодавчо обмеженим. Зазначене зумовлює те, що вимогу про зобов`язання повернення спірної земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити протягом усього часу, поки триває порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісового фонду.
14.        Стверджує, що застосована судами попередніх інстанцій практика Верховного Суду є нерелевантною до спірних правовідносин, з огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави без згоди її постійного землекористувача. Вважає, що оскільки була відсутня згода на відчуження земельних ділянок лісогосподарського призначення, її власник 
і землекористувач не змінилися, а тому вони мають право вимагати усунення порушення їх прав, не пов`язаних з позбавленням права володіння.
15.        Зауважує, що законодавство надає пріоритет для використання лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням. Крім того, не передбачає підстав для отримання приватною особою статусу титульного володільця на зазначені землі. Право приватної власності на земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю, які знаходяться в єдиному лісовому масиві та перебувають у користуванні державного лісогосподарського підприємства, не може виникнути за жодних умов, а тому належним способом захисту є пред`явлення саме негаторного позову.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
16.        У жовтні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тищенко Ю. П. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість та законність оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що володіння приватними особами лісовими земельними ділянками цілком можливе, 
а тому з огляду на наявність реєстраційного посвідчення права власності на спірну земельну ділянку, належним способом захисту буде саме її витребування.
17.        Наголошує, що із 2003 року спірна земельна ділянка була передана 
в оренду ТОВ «Сокирна» для розміщення баз відпочинку, входила до меж 
с. Сокирно та відповідно перебувала у комунальній власності на момент розпорядження нею.
Інші заяви учасників справи
18.        У жовтні 2023 року заступник керівника Черкаської окружної прокуратури Троцько Є. В. подав до Верховного Суду пояснення щодо відзиву на касаційну скаргу, у яких додатково послався на законодавче обмеження цивільного обороту лісових земельних ділянок, а також на відведення спірної земельної ділянки без попереднього її вилучення у постійного лісокористувача, за відсутності погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, з порушенням порядку зміни цільового призначення, без відшкодування втрат лісогосподарського виробництва та завданих збитків постійному лісокористувачу.
Фактичні обставини справи встановлені судами
19.        16 травня 2001 року Черкаською районною радою за клопотанням Свидівоцької сільської ради було прийнято рішення № 16-3 «Про розширення меж с. Сокирно та с. Свидівок». Зокрема, вирішено включити в межі 
с. Сокирно земельні ділянки загальною площею 110,80 га. Спірна земельна ділянка розташована саме серед вказаних земельних ділянок, що не заперечується учасниками справи.
20.        Згідно з рішенням Свидівоцької сільської ради № 7-21 від 24 квітня 
2003 року «Про надання земельної ділянки ТОВ «Сокирна» під розміщення бази відпочинку» у короткострокову оренду строком на 5 років без права рубки дерев ТОВ «Сокирна» надано земельну ділянку, площею 4,1036 га, 
у тому числі: 1,8845 га - за рахунок земель Свидівоцького лісництва Черкаського держлісгоспу (ліси І групи) в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, 
2,2191 га - за рахунок земель загального користування Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області (піски) під розміщення бази відпочинку.
21.        На підставі вказаного рішення Свидівоцької сільської ради 
з ТОВ «Сокирна» 03 травня 2003 року укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до пункту 1.4. зазначеного договору, земельна ділянка, загальною площею 4,1036 га, передається без зміни її цільового призначення. Проте, згідно з пунктом 1.3. договору з моменту державної реєстрації цього договору земельна ділянка зараховується до земель, які використовуються для відпочинку. На останньому аркуші договору наявний запис про реєстрацію договору у Черкаському районному відділі земельних ресурсів 
№ 3 від 07 серпня 2003 року.
22.        Директором ДП «Черкаське лісове господарство» надано висновок щодо погодження відведення вищевказаної земельної ділянки 
в користування строком на 5 років без права рубки дерев ТОВ «Сокирна» під розміщення бази відпочинку, а також підписано акт погодження місця розташування земельної ділянки та акт прийому-передачі земельної ділянки.
23.        Відповідно до акту державної приймальної комісії про прийняття 
в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 03 березня 2007 року державною приймальною комісією об`єкт базу відпочинку ТОВ «Сокирна» 
у с. Свидівок Черкаського району Черкаської області прийнято 
в експлуатацію.
24.        15 лютого 2008 року проведено розрахунок розміру втрат лісогосподарського виробництва, спричинених вилученням лісогосподарських угідь із лісових земель Свидівоцького лісництва 
ДП «Черкаське лісове господарство» в адмінмежах Свидівоцької сільської ради ТОВ «Сокирно» під розміщення бази відпочинку. Вказаний розрахунок був затверджений заступником голови Черкаської обласної державної адміністрації та підписаний начальником відділу земельних ресурсів 
у Черкаському районі, представником ТОВ «Сокирна» та начальником головного управління земельних ресурсів у Черкаській області. Відповідно до розрахунку завдано втрат на загальну суму 155 445 грн.
25.        Згідно з рішенням Свидівоцької сільської ради «Про надання дозволу ТОВ «Сокирна» на продовження терміну оренди земельної ділянки під розміщення бази відпочинку» № 20-11 від 25 квітня 2008 року надано дозвіл ТОВ «Сокирна» на продовження терміну оренди земельної ділянки, площею 4,1036 га, під розміщення бази відпочинку в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Сокирно, терміном на 49 років з правом подальшого викупу при умові додержання обмежень 
у використанні земельної ділянки згідно зі статтею 61 ЗК України.
26.        04 червня 2008 року відповідно до акту передачі земельна ділянка, площею 4,1036 га, розташована в адмінмежах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області передана в користування на умовах оренди ТОВ «Сокирна» без зміни цільового призначення.
27.        Згідно з рішенням Свидівоцької сільської ради «Про надання дозволу ТОВ «Сокирна» на оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна» № 92 від 25 червня 2008 року доручено ЧОБТІ провести реєстрацію та видати свідоцтво на право власності ТОВ «Сокирна» на об`єкти нерухомого майна існуючої бази відпочинку, яка знаходиться у 
АДРЕСА_1 , згідно з технічною документацією, а саме на: будинок відпочинку з мансардою (А-І), будинок відпочинку з мансардою (Б-І), будинок відпочинку з мансардою (В-І), будинок відпочинку з мансардою (Г-І), будинок відпочинку з мансардою (Д-І), будинок відпочинку з мансардою (Ж-І), будинок відпочинку з мансардою (З-І), будинок охорони з прибудовою та підвалом 
(К-І, к, п/д), вбиральню (И), навіс (М), трансформаторну підстанцію (Л), 
фонтан (І), огорожу - № 1-5, 6.
28.        04 липня 2008 року Свидівоцька сільська рада та ТОВ «Сокирна» уклали договір оренди вищевказаної земельної ділянки на 49 років з наступним правом викупу. Відповідно до пункту 12 даного договору земельна ділянка передається в оренду під розміщення бази відпочинку без зміни цільового призначення. Цільове призначення земельної ділянки визначено як забудовані землі (землі, що використовуються для відпочинку). Цей договір оренди зареєстровано у Черкаському районному відділі регіональної філії 
ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 040879600018 від 04 червня 2008 року.
29.        Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 23 липня 2008 року виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради № 92 від 25 червня 2008 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19627435 від 23 липня 
2008 року, за ТОВ «Сокирна» зареєстровано право власності на базу відпочинку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , на наступні об`єкти: будинок відпочинку з мансардою (А-І), площею 65,6 кв. м, будинок відпочинку з мансардою (Б-І), площею 64,4 кв. м, будинок відпочинку з мансардою (В-І), площею 62,1 кв. м, будинок відпочинку з мансардою (Г-І), площею 66,5 кв. м, будинок відпочинку з мансардою (Д-І), площею 67,5 кв. м, будинок відпочинку з мансардою (Ж-І), площею 54,8 кв. м, будинок відпочинку з мансардою (З-І), площею 63,7 кв. м, будинок охорони з прибудовою та підвалом (К-І, к, п/д), площею 65,8 кв. м, вбиральню (И), навіс (М), трансформаторну підстанцію (Л), фонтан (І), огорожу № 1-5, 6.
30.        Із витягу з реєстру права власності на нерухоме майно № 31360664 
від 20 вересня 2011 року вбачається, що у зв`язку із незначним переплануванням, а саме: облаштуванням димаря, що не потребує погодження архітектури, було змінено наступні об`єкти: будинок відпочинку 
з мансардою (Б-І), площею 64,4 кв. м, змінено на будинок відпочинку 
з мансардою (Б-І мс), площею 64,2 кв. м; будинок відпочинку з мансардою (В-І), площею 62,1 кв. м, змінено на будинок відпочинку з мансардою (В-І мс), площею 61,8 кв. м; будинок відпочинку з мансардою (Г-І), площею 66,5 кв. м, змінено на будинок відпочинку з мансардою (Г-І мс), площею 65,4 кв. м; будинок відпочинку з мансардою (Д-І), площею 67,5 кв. м, змінено на будинок відпочинку з мансардою (Д-І мс), площею 67,2 кв. м; будинок відпочинку 
з мансардою (Ж-І), площею 54,8 кв. м, змінено на будинок відпочинку 
з мансардою (Ж-І мс), площею 55,9 кв. м. При проведенні поточної інвентаризації будинок відпочинку з мансардою(А-І) змінено на будинок відпочинку з мансардою( А-Імс) та будинок відпочинку з мансардою (З-І) змінено на будинок відпочинку з мансардою (З-І мс).
31.        Рішенням Свидівоцької сільської ради № 42-27 від 29 серпня 2014 року надано дозвіл ТОВ «Сокирна» на розробку технічної документації 
із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 4,1036 га, 
і формування нових земельних ділянок без зміни їх цільового призначення 
в АДРЕСА_1 , у тому числі і земельних ділянок для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення 
площами 0,9755 га та 0,8951 га. На підставі цього рішення була розроблена відповідна технічна документація від 2014 року.
32.        Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7102039632015 та № НВ-7102039642015 від 16 січня 2015 року земельна ділянка з кадастровим номером 7124986000:03:001:0293, 
площею 0,9755 га, та земельна ділянка з кадастровим номером 7124986000:03:001:0294, площею 0,8951 га, які розташовані в с. Сокирно Черкаського району Черкаської області, з 16 січня 2015 року перебувають 
у комунальній власності. Державна реєстрація вказаних ділянок здійснена на підставі технічної документації із землеустрою від 22 грудня 2014 року, складеної ПП «Гарант», виконавець Кадура Л. Б. Цільове призначення даних ділянок: для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. Категорія земель: землі рекреаційного призначення.
33.        Рішенням Свидівоцької сільської ради № 50-13 від 07 червня 2018 року надано дозвіл ТОВ «Сокирна» на розробку технічної документації 
із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, площею 0,9755 га та 0,8951 га, (кадастрові номери 7124986000:03:001:0293, 7124986000:03:001:0294) для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення на
АДРЕСА_1 .
34.        З копії технічної документації, виготовленої у 2019 році 
ФОП ОСОБА_2 , вбачається, що нею передбачено поділ земельної ділянки з кадастровим номером 7124986000:03:001:0293, площею 0,9755 га, та земельної ділянки з кадастровим номером 7124986000:03:001:0294, площею 0,8951 га, які сформовано за рахунок земель, відведених у довгострокову оренду ТОВ «Сокирна» на підставі договору оренди землі № 040879600018 
від 04 червня 2008 року, на 12 нових земельних ділянок.
35.        Відповідно до рішення Свидівоцької сільської ради № 61-23 від 10 квітня 2019 року розірвано шляхом укладання додаткової угоди договір оренди землі, укладений 04 червня 2008 року між Свидівоцькою сільською радою та ТОВ «Сокирна».
36.        Рішенням Свидівоцької сільської ради № 61-24 від 10 квітня 2019 року затверджено ТОВ «Сокирна» технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:03:001:0293, площею 0,9755 га, та земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:03:001:0294, площею 0,8951 га, на окремі земельні ділянки.
37.        Зокрема, внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 7124986000:03:001:0293, площею 0,9755 га, сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 7124986000:03:001:0373, площею 0,1219 га, та земельну ділянку з кадастровим номером 7124986000:03:001:0374, площею 0,8536 га.
38.        За рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 7124986000:03:001:0294, площею 0,8951 га, сформовано 10 нових земельних ділянок, у тому числі спірну за кадастровим номером 7124986000:03:001:0377, площею 0,1000 га.
39.        Рішенням сесії Свидівоцької сільської ради «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» № 61-25 від 10 квітня 2019 року у приватну власність громадянам відведено вісім земельних ділянок, з числа раніше сформованих за рахунок земель, які перебували у користуванні 
ТОВ «Сокирна», зокрема, земельну ділянку за кадастровим номером 7124986000:03:001:0377, площею 0,10 га, відведено ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 9 вказаного рішення спірну земельну ділянку віднесено до категорії земель землі рекреаційного призначення, які будуть використовуватися для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.
40.        17 квітня 2019 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 7124986000:03:001:0377, площею 0,1000 га.
41.        Згідно з листом Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства № 1298/02 від 10 жовтня 2019 року, земельна ділянки з кадастровим номером 7124986000:03:001:0377 перебуває на території лісового фонду ДП «Черкаське лісове господарство (квартал 5, 
виділ 1,19 Свидівоцького лісництва), у той час як управлінням погодження щодо можливості вилучення з постійного користування ДП «Черкаське лісове господарство» вказаної земельної ділянки не надавалось.
42.        Згідно з протоколом огляду місця події від 19 лютого 2020 року та додатків до нього, складеного у кримінальному провадженні 
№ 42019251010000123 від 10 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, за участю спеціалістів: інженера-землевпорядника ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Крячка А. Є., інженера лісового господарства ДП «Черкаське лісове господарство» Дворака Б. М., було здійснено огляд земельних ділянок із кадастровими номерами: 7124986000:03:001:0299, 7124986000:03:001:0300, 7124986000:03:001:0378, 7124986000:03:001:0376, 7124986000:03:001:0384, 7124986000:03:001:0379, 7124986000:03:001:0380, 7124986000:03:001:0382, 7124986000:03:001:0383, 7124986000:03:001:0377, які знаходяться в межах кварталу 5, виділу 1,19 Свидівоцького лісництва ДП «Черкаське лісове господарство».
43.        Згідно з листом ДП «Черкаське лісове господарство» № 256/03 
від 26 травня 2020 року, земельна ділянка з кадастровим номером 7124986000:03:001:0377 знаходиться в держлісфонді ДП «Черкаське лісове господарство» Свидівське лісництво квартал 5, виділ 1,19, що підтверджується проектом організації та розвитку лісового господарства 
ДП «Черкаське лісове господарство» Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства» від 2014 року.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
44.        Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
45.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
46.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
47.        Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
48.        Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
49.        Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який 
є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
50.        Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, 
від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року 
у справі № 569/17272/15-ц.
51.        Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 
2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі 
№ 910/12525/20).
52.        Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 
ЛК України).
53.        В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.
54.        Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).
55.        До одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» 
ЛК України).
56.        Суди попередніх інстанцій встановили, що спірна земельна ділянка перебуває на території лісового фонду, знаходилася у користуванні 
ДП «Черкаське лісове господарство (квартал 5, виділ 1,19 Свидівоцького лісництва), водночас, із 2003 року передана в оренду ТОВ «Сокирна» для розміщення бази відпочинку, право власності на яку було зареєстровано за вказаним товариством 23 липня 2008 року.
57.        У частині правильності встановлення цих обставин судові рішення сторонами не оспорюються.
58.        Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 
ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають 
у державній або приватній власності.
59.        Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати 
у приватній власності. Суб`єктами права приватної власності на ліси 
є громадяни та юридичні особи України.
60.        Відповідно до статті 12 ЛК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів. Ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом.
61.        Громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі.
62.        Ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.
63.        Можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України.
64.        Про зазначене також вказувала Велика Палата Верховного Суду 
у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 53 зазначеної постанови).
65.        Звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду, які перебувають у державній власності, її передача у приватну власність фізичній особі здійснена з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, що є підставою для усунення державі перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом скасування рішення Свидівоцької сільської ради, скасування державної реєстрації права приватної власності та зобов`язання повернути земельну ділянку лісогосподарського призначення, що відповідає негаторному позову.
66.        Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння 
у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не 
є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна 
з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
67.        Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно 
у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 
2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року 
у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).
68.        Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)).
69.        Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок 
з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема, неправомірного) земельною ділянкою.
70.        З урахуванням наведеного, визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.
71.        Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника-позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає 
у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах 
№ 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 
2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року 
у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі 
№ 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі 
№ 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі 
№ 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).
72.        Велика Палата Верховного Суду неодноразово приходила до висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі 
№ 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, 
від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 
2021 року у справі № 359/3373/16-ц).
73.        Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірної земельної ділянки, але як власник має право володіння нею 
(частина перша статті 317 ЦК України). Тому права держави підлягають захисту шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевого набувача. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог 
у частині витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку.
74.        Встановивши, що спірна земельна ділянка лісового фонду вибула 
з володіння держави, право власності на неї зареєстроване за 
ОСОБА_1 , більш того, на ній розташовані об`єкти нерухомості, суди попередніх інстанцій дійшли загалом правильного висновку, що заявлений прокурором негаторний позов про повернення спірної земельної ділянки, 
у контексті зазначених обставин справи, не спрямований на ефективне відновлення права держави на спірну земельну ділянку лісового фонду.
75.        У цьому контексті колегія суддів зауважує, що витребування земельної ділянки, на якій розташовані будівлі та споруди, потребує оцінки добросовісності дій його фактичного реєстраційного володільця, а також пропорційності втручання у його право власності у відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
76.        Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшли обґрунтованого висновку, що обраний прокурором спосіб захисту є неефективним. В контексті обставин цієї справи належним способом захисту прав держави є звернення до суду 
з вимогами про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, ураховуючи, що держава позбавлена права володіння земельною ділянкою.
77.        Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та переважно зводяться до власного тлумачення прокурором норм матеріального права.
78.        Посилання касаційної скарги щодо неможливості набуття права приватної власності на землі лісогосподарського призначення суперечать приписам статей 10, 12 ЛК України та статей 56, 57 ЗК України.
79.        Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин справи щодо реєстраційного посвідчення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення, не суперечать висновкам, на які заявник посилається у касаційній скарзі як підставу для касаційного оскарження.
80.        Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів 
є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
81.        Доводи касаційної скарги щодо помилкового застосування судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин висновку, викладеного 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року 
у справі № 359/3373/16-ц, є необґрунтованими, оскільки як у справі, що переглядається в касаційному порядку, так і у справі № 359/3373/16-ц право власності на спірну земельну ділянку лісового фонду було зареєстровано за відповідачами, у зв`язку з чим ефективним способом захисту прав власника такого майна, у якого відсутнє реєстраційне підтвердження володіння ним, визнано пред`явлення віндикаційного позову.
82.        У разі задоволення вимог про витребування земельної ділянки (а не усунення власнику перешкод у здійснення права власності, як помилково визначив прокурор) на користь власника, спірна земельна ділянка лісового фонду підлягає поверненню у володіння особі, яка стверджує про порушення своїх прав.
83.        Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними 
у подібних справах (постанови від 10 січня 2024 року у справі 
№ 707/2475/22, від 24 січня 2024 року у справі № 707/2465/22, від 26 січня 2024 року у справі № 707/2452/22).
84.        Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
85.        Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
86.        Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
87.        Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу першого заступника керівника Черкаської обласної прокуратури залишити без задоволення.
2.           Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 
2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 серпня 
2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | Є. В. Синельников О. В. Білоконь Р. А. Лідовець О. М. Осіян В. В. Шипович