30.01.24
22-ц/812/224/24
Провадження № 22-ц/812/224/24 Суддя першої інстанції Чулуп О.С.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 січня 2024 року м. Миколаїв Справа № 490/10089/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Горенко Ю.В.,
за участі представника заявника – Ткачук Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представник – ОСОБА_2 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Чулупа О.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Миколаївська міська рада, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
Доводи заяви обґрунтовувала тим, що 24 березня 2016 року ОСОБА_3 склала заповіт, в якому заповіла заявниці належну їй частку житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарських та побутових будівель та споруд за АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
24 липня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, якою в свою чергу було зареєстровано спадкову справу № 66168299.
24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 64/02-31, відповідно до якої ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Вказану постанову мотивовано тим, що у договорі купівлі-продажу, посвідченому Четвертою Миколаївською державною нотаріальною конторою 10 вересня 1976 року за № 1827, покупцем майна є ОСОБА_4 .
10 вересня 1976 року було укладено договір купівлі продажу, відповідно до якого ОСОБА_5 , за яку діє ОСОБА_6 , продала, а ОСОБА_4 , купила (половину) житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд жилою площею 21.30 кв м., що знаходиться в АДРЕСА_2 .
Разом з тим, на останній сторінці договору в місці штампу реєстрації права власності Бюро технічної інвентаризації, власником придбаної частки будинку значиться ОСОБА_3 . Право власності було зареєстровано 18 вересня 1976 року.
Отже, частки вищевказаного будинку зареєстрована за ОСОБА_3 , отже це право власності є дійсним та ніким не оспорюється.
В договорі місцем проживання ОСОБА_3 значиться така сама адреса, що і адреса прописки у паспорті ОСОБА_3 – АДРЕСА_1 .
Також ОСОБА_3 відповідно до копії її паспорту все життя до моменту смерті проживала за вищевказаною адресою.
ОСОБА_1 є власником іншої частки домоволодіння АДРЕСА_1 з 27 жовтня 2020 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2704 від 27 жовтня 2021 року, яке вона успадкувала від свого чоловіка ОСОБА_7 .
Отже помилка у написанні імені спадкодавця у правовстановлюючому документі договорі купівлі-продажу від 10 вересня 1976 року № 1827, перешкоджає заявнику в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 .
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт належності ОСОБА_3 договору купівлі-продажу частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд жилою площею 21,30 кв м, що знаходиться в АДРЕСА_2 , посвідченого Четвертою Миколаївською державною нотаріальною конторою 10 вересня 1976 року за № 1827.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що як випливає зі змісту заяви ОСОБА_1 звернення з цією заявою до суду є прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , зокрема встановлення належності померлій права власності на частку житлового будинку АДРЕСА_3 , а отже існує спір про право.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представник - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги її заяви в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу тягне за собою юридичні наслідки у вигляді права на спадкування за заповітом, тобто в даному випадку присутній лише спір щодо належності безпосереднього правовстановлюючого документу, а не щодо права власності чи спадкування. А так як спір щодо права власності відсутній, то дана заява повинна розглядатись в порядку окремого провадження. 
До того ж судом не зазначено, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом, який би оспорював право ОСОБА_1 на прийняття спадщини, тобто не встановлено між ким існує спір, оскільки існування спору про право, на який посилається суд першої інстанції, повинен бути реальним, а не гіпотетичним.
На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від заінтересованої особи не надходило.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаїв померла ОСОБА_3 . За життя остання залишила заповіт від 24 березня 2014 року, за яким належну їй на праві власності частку житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарських та побутових будівель та спору за АДРЕСА_1 , а також все належне їй майно, де б воно не знаходилося і з чого воно б не складалося заповіла ОСОБА_1 – заявнику по цій справі.
За довідкою сектору соціально-економічного розвитку мікрорайону Варварівка Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради на день смерті разом з померлою проживала та була зареєстрована її племінниця – ОСОБА_1 .
Згідно з копією договору купівлі-продажу від 10 вересня 1976 року ОСОБА_3 придбала частку жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1 .
Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіної О.Г. від 24 вересня 2020 року № 64/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 з посиланням на те, що у наданому договорі купівлі - продажу від 10 вересня 1976 року покупцем є ОСОБА_4 , що робить не можливим встановлення належності зазначеного документу померлій ОСОБА_3 .
Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з положеннями частини 6 статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
        Справи про спадкування суди розглядають за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
 
Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення факту належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , договору купівлі-продажу частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд жилою площею 21,30 кв м, що знаходиться в АДРЕСА_2 , заявник посилалася на те, що встановлення цих фактів їй необхідно для отримання у власність спадкового майна.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, залишаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 договору купівлі-продажу, за яким остання придбала частину жилого будинку за адресою АДРЕСА_1 , без розгляду, дійшов висновку про наявність спору про право щодо спадкового майна, що унеможливлює розгляд справи у порядку окремого провадження.
Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на таке.
Так, суд першої інстанції не встановив, чи є інші, окрім заявника, особи, заінтересовані у вирішенні цієї справи, та не перевірив, чи впливатиме встановлений факт на спадкові права та обов`язки цих осіб. 
За доводами апеляційної скарги заявник стверджує, що інші спадкоємці за законом або за заповітом, крім заявника, відсутні, отже не вбачається наявність спору про право у цій справі, оскільки судом першої інстанції та матеріалами справи не доведено, що встановлення зазначеного факту впливатиме також на права й обов`язки інших спадкоємців, тобто існує спір, який може вирішуватися лише в порядку позовного провадження.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить апеляційний суд за результатами розгляду її скарги ухвалити судове рішення про задоволення її заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, проте відповідно до статті 379 ЦПК України у таких випадках суд апеляційної інстанції не наділений такими повноваженнями.
Судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на зазначену ухвалу суду першої інстанції підлягають розподілу після вирішення справи по суті спору. 
Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представник – ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2023 року скасувати.
Справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Миколаївська міська рада, про встановлення факту належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , договору купівлі-продажу частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повний текст постанови складено 30 січня 2024 року.