УХВАЛА
 
12 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 754/12379/20
провадження № 61-18004ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, додаткову постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності, поділу спільного майна подружжя та визнання права на частку 
в спільній сумісній власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ,
в якому із урахуванням заяви про зміну предмету позову просив визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71, 6 кв. м., житловою площею 41, 8 кв. м., спільною сумісною власністю, поділити спільне майно подружжя та визнати право власності на 1/2 частину зазначеної квартири.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року позов залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 
19 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року змінено. 
 
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року задоволено заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Гончарука А. В. про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
18 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року, постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду                           та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір                            у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму                                     для працездатних осіб.
 
Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, 
в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
 
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 176 ЦПК України, у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у вересні 2020 року.
 
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 
2020 року становить 2 102,00 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»).
 
Таким чином, при поданні позовної заяви до суду підлягав сплаті судовий збір виходячи із дійсної вартості спірного нерухомого майна.
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.
 
В касаційній скарзі заявник не вказує ціну позову в цій справі.
 
У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявником до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
До касаційної скарги додано квитанцію до платіжної інструкції від 18 грудня 
2023 року № 127 про сплату судового збору в розмірі 12 684, 40 грн.
 
Аналіз скарги та доданих до неї матеріалів не дозволяє встановити ціну позову, оскільки неможливо встановити дійсну вартість спірної 1/2 частини квартири на момент звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.
 
Як наслідок, заявнику необхідно самостійно визначити розмір судового збору                       за подання касаційної скарги в частині позовних вимог майнового характеру, підтвердивши його розмір належними доказами (зокрема, позовна заява                                   з визначеною ціною позову станом на день її подання, експертний висновок, тощо) та сплатити його у розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням дійсної вартості вказаної квартири станом на момент звернення з позовом.
 
В разі сплати судового збору не в повному обсязі заявнику необхідно здійснити доплату із врахуванням сплаченого ним судового збору згідно доданої до касаційної скарги квитанції до платіжної інструкції від 18 грудня 2023 року № 127.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
На підтвердження доплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його доплату.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки касаційну скаргу подано поза межами строку, передбаченого процесуальним законом.
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що постанову Київського апеляційного суду від 
19 жовтня 2023 року,заявник отримав 17 листопада 2023 року, і що тридцять днів 
з дня вручення цієї постанови спливають 18 грудня 2023 року. 
 
Згідно із частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо                             в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання)                                            без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється                                                з дня складення повного судового рішення.
 
Частиною другою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення  або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України встановлено,                                                        що до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
 
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства                                         є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя статті                      27 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу                    та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
ЦПК України не містить вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду,                        що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб,                                      що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
 
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності),                           про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
 
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.                     Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада                    2005 року.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті                                   6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.
 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання                                  чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі                                      в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням                        про вручення - якщо така адреса відсутня.
 
На стадії відкриття касаційного провадження Верховний Суд не має можливості перевірити наявність чи відсутність доказів на підтвердження надсилання/вручення судом апеляційної інстанції копії рішення заявнику, оскільки за правилом частини сьомої статті 394 ЦПК України питання про витребування матеріалів справи вирішується під час відкриття касаційного провадження.
 
У зв`язку з наведеним вище, заявнику слід направити на адресу суду заяву                                  про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, або навести інші підстави з відповідними доказами.
 
Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання                                          про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали                                       про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави                           для поновлення строку.
 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави                             для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовується стаття 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення цих недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року, додаткову постанову Київського апеляційного суду від  23 листопада 2023 року залишити без руху і надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі неподання заяви для поновлення строку касаційного оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя  	В. М. Ігнатенко