П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4289/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.  
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
08 березня 2024 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати Наказ комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області від 03.03.2023 №302-к «Про звільнення ОСОБА_1 » 13.03.2023 з посади завідувача сектору з нормативно – правової та аналітичної роботи юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області;
- зобов`язати комісію з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області, Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору з нормативно – правової та аналітичної роботи юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області;
- стягнути на користь ОСОБА_1 з комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області та/або його правонаступника - Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області  середній заробіток за час вимушеного прогулу і у межах стягнення за один місяць допустити до негайного виконання;
- визнати бездіяльність комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області та його правонаступника - Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, що виразилася у не працевлаштуванні ОСОБА_1 до органів Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, з 13.03.2023 – протиправною;
- зобов`язати комісію з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області та його правонаступника - Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, працевлаштувати ОСОБА_1 у Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Донецькій області, шляхом переведення на рівнозначну посаду з 13.03.2023 року.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.11.2023 закрито провадження в адміністративній справі.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області №1016-к від 05.07.2021 року позивач прийнятий на посаду завідувача сектору з нормативно-правової та аналітичної роботи юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області.
Наказом №1459 від 01.10.2021 року позивач увільнений від виконання посадових обов`язків з 01.10.2021 року по 27.10.2023 року із збереженням місця роботи, займаної посади та середнього заробітку, у зв`язку з укладенням контракту про проходження військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зі змінами від 01.01.2023 року передбачено, крім іншого, припинення Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.
Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області №302-к від 03.03.2023 року позивач звільнений з посади завідувача сектору з нормативно-правової та аналітичної роботи юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області з 13.03.2023 року на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами.
15.03.2023 року позивач звернувся до відповідачів із заявами про переведення із Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у зв`язку із реорганізацією Фонду соціального страхування України.
Наказом від 16.03.2023 року позивач призначений на посаду завідувача господарства відділу господарського обслуговування та матеріально-технічного забезпечення №3 управління адміністративного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Наказом від 16.03.2023 року позивач увільнений від виконання посадових обов`язків з 16.03.2023 року із збереженням місця роботи та посади на період проходження військової служби.
Вважаючи протиправним наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області №302-к від 03.03.2023 року та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом. Крім цього, оскільки з 13.03.2023 року позивач перебував у вимушеному прогулі, просить суд стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні правовідносини є цивільно-правовими та не можуть розглядатись за правилами адміністративного судочинства.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України,публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Згідно із ч. 6 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи зі сторони суб`єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин.
Крім того, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад і участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що для розгляду позову в порядку адміністративного судочинства необхідно встановити: чи є спір за своєю природою правовим, тобто чи звернення з позовом спрямоване на вирішення юридичного конфлікту між учасниками правовідносин; чи має такий спір ознаки публічно правового, тобто чи позовні вимоги ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо особи не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 460/280/19.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на посаду завідувача сектору з нормативно-правової та аналітичної роботи юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області на підставі наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області №1016-к від 05.07.2021 року.
Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області №302-к від 03.03.2023 року позивач звільнений з посади завідувача сектору з нормативно-правової та аналітичної роботи юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області з 13.03.2023 року на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами.
Зі змісту вказаних наказі вбачається, що позивач не був державним службовцем, посада, з якої його звільнено, не відноситься до державної служби, позивач не складав Присягу державного службовця і йому не присвоювався ранг державного службовця.
Тобто, така посада не відноситься до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції, що діяла до 01.01.2023 року) визначала наступне: Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Фонд, якщо інше не передбачено законами України, не може займатися іншою діяльністю, крім тієї, для якої його створено, та використовувати свої кошти на цілі, не пов`язані з цією діяльністю.
Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням.
Пунктом 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105 визначено припинити Фонд соціального страхування України (далі - Фонд) та управління виконавчої дирекції, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 р. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.
Згідно із п. 12 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2014 р. № 280, Пенсійний фонд є центральним органом виконавчої влади. 
Судовим розглядом встановлено, що спір між сторонами виник у зв`язку із прийняттям наказу Голови комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області №302-к від 03.03.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору з нормативно-правової та аналітичної роботи юридичного відділу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області з 13.03.2023 року на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із скороченням усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами.
Тобто, видача наказу про звільнення позивача не є реалізацією уповноваженими особами Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області публічно-владних управлінських функцій та не було спрямовано на задоволення публічного інтересу, а є суто трудовими відносинами працівника та роботодавця.
При цьому питання реорганізації Фонду, його управлінь, подальшого приєднання до Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, не впливає на правову природу правовідносин щодо перебування позивача на посаді та звільнення з управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області та не може розглядатись судом як перебування позивача на публічній службі.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини є цивільно-правовими та не можуть розглядатись за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.