КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                             Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/8585/2024                                          
 
                                                          П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                         Справа № 363/714/24
 
27 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А.
при секретарі           - Смолко А.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тільного Анатолія Олексійовича на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 16 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Баличевої М.Б., у цивільній справі  за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Вишгородська Державна нотаріальна контора, Вишгородська міська рада Київської області про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,-
 
                                              в с т а н о в и в:
 
У лютому 2024 року  ОСОБА_1 звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до  ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Вишгородська Державна нотаріальна контора, Вишгородська міська рада Київської області в якому просила суд скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002, площею, 0,0378 га., для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису відомостей про речове право: 18206382 від 16 грудня 2016 року.
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала до Вишгородського районного суду Київської області заяву про забезпечення позову. 
В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 11.02.2004 року на підставі заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (1930 року народження), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , було заведено спадкову справу №125. Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дітьми померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження. 06.12.2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 прийняли спадщину за законом і оформили на себе свідоцтва про право на спадщину після смерті їх батька, які зареєстровано в реєстрі за №1-8983 та №1-8986, відповідно до яких житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка 0,1428 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить їм по частині кожному. 
Зазначає, що згідно із матеріалами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , складеним ФОП ОСОБА_7 , фотознімками вказаного будинку та зведеним планом земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , рахується земельна ділянка загальною площею 0,1438 га. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якого, спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_1 , шляхом постійного проживання в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, про що 13.08.2021 року подала відповідну заяву до Вишгородської районної державної нотаріальної контори. 
Вказує на те, що 13.08.2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_3 державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області, до майна померлого ОСОБА_4 заведено спадкову справу №250/2021. Разом з тим, 31.01.2022 року постановою державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області позивачу та її дітям відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки згідно довідки КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» №1762 від 28.12.2021 року, житловий будинок, що зазначений за планом літерою «А» знесено (знищено), право власності за спадкодавцем на житловий будинок, що зазначений літерою «Є», не зареєстровано, також відсутні відомості про реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки в Книгах записів реєстрації державних актів. 
Зазначає, що в подальшому було встановлено, що рішенням Вишгородської міської ради №17/67 від 17.10.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0378 га., кадастровий номер: 322180100:01:269:6002. Таким чином, ОСОБА_2 одноособово приватизувала зазначену земельну ділянку, чим порушила право позивача на користування її частини.
Також було встановлено, що згідно з інформації із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, власницею вказаної земельної ділянки є ОСОБА_2 . 
Заявник вважає, що оскільки відповідачка може відчужити нерухоме майно, що може призвести до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких вона звернулась до суду, вважає, що є підставою для забезпечення позову.
З огляду на вище викладене просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002, площею 0,0378 га., для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16 лютого 2024 року у задоволенні заяви адвоката Тільного Анатолія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 23 лютого 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тільний Анатолій Олексійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що заявником не зазначено обґрунтованих підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки на думку апелянта такі висновки суду першої інстанції порушують норми права та не відповідають фактичним обставинам справи.
Вказує на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не викликав ні позивача ні його представника для надання додаткових пояснень або доказів.  
Звертає увагу суду на те, що в обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову заявник посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 одноособово приватизувала земельну ділянку чим фактично порушила права позивача, як спадкоємця на користування та володіння частини земельної ділянки. 
З урахуванням вище викладеного на думку апелянта невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.   
В судове засідання з`явився представник позивача  ОСОБА_1 адвокат Тільний Анатолій Олексійович, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
Відповідач та/або її представник в судорве засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Вишгородська Державна нотаріальна контора, Вишгородська міська рада Київської області в судове засідання також не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність. 
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 (1930 року народження) помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с. 203)
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Належність померлому вказаного майна підтверджується свідоцтвом про право власності №19 від 28 вересня 1964 року, а також витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №8954129 від 15 листопада 2005 року. (а.с. 201)
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дітьми померлого ОСОБА_4 .
06 грудня 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 прийняли спадщину за законом і оформили на себе свідоцтва про право на спадщину після смерті їх батька ОСОБА_4 , які зареєстровано в реєстрі за №1-8983 та №1-8986, відповідно до яких житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить їм по частині кожному. (а.с. 201,2022)
ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , після смерті якого спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_1 шляхом постійного проживання в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, про що 13 серпня 2021 року подала відповідну заяву до Вишгородської районної державної нотаріально контори.
16 грудня 2016 року ОСОБА_8 оформила право власності та зареєструвала на себе земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221810100:01:269:6002 площею 0,0378 га для ведення особистого селянського господарства та 3221810100:01:269:6003 площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №331949445 від 11 травня 2023 року. (а.с. 50)
Рішення Вишгородської міської ради Київської області №17/67 від 17 жовтня 2016 року затверджено проекти землеустрою щодо:
-відведення земельної ділянки та передачі власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 3221810100:01:269:6003);
-щодо відведення земельної ділянки та передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0378 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 (кадастровий номер 3221810100:01:269:6002), (а.с. 47-48).
31 січня 2022 року постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області позивачці та її дітям ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно довідки КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» №1762 від 28 грудня 2021 року, житловий будинок , що зазначений за планом літерою «А» знесено (знищено), а право власності за спадкодавцем на житловий будинок, що зазначений літерою «Є», не зареєстровано. Крім того, також відсутні відомості про реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки в Книгах записів реєстрації державних актів. Відтак, без надання всіх без винятку документів стосовно зазначеного майна, нотаріус не має права видавати свідоцтво про право на спадщину(а.с. 96).
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції посилався на те, що заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на те, що невжиття заходів забезпечення може призвести до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких вона звернулась до суду без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб або п.2 цієі статті  встановлюється заборона вчиняти певні діі.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення  виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі   № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу  забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила суд скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:01:269:6002, площею, 0,0378 га., для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису відомостей про речове право: 18206382 від 16 грудня 2016 року.
Отже, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню, а виконується беспосередньо державним реєструючим органом.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції  про те, що обраний заявником захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, її  права та не є співмірним із позовними вимогами.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції під час розгляду справи не викликав ні позивача ні його представника для надання додаткових пояснень або доказів, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4  ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. 
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.
У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
З викладеного вбачається, що заява про забезпечення позову розглядається в судовому засіданні у виняткових випадкох і це є право, а не обов`язок суду. 
Доводи апеляційної скарги відносно того, що в обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову заявник посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 одноособово приватизувала земельну ділянку чим фактично порушила права позивача, як спадкоємця на користування та володіння частини земельної ділянки, колегія суддів відхиляє,оскільки такі доводи стосуються розгляд справи по суті заявлених позовних вимог, тобто фактично зводяться до незгоди позивача з вчиненимими відповідачем діями щодо спірного майна, а не обґрунтовують необхідності забезпечення позову.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  вважає, що  ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 16 лютого 2024 року постановлена з дотриманням норм  матеріального  та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тільного Анатолія Олексійовича.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
                                    п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тільного Анатолія Олексійовича  залишити без задоволення.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 16 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
     
Повний текст постанови складено 28 березня 2024 року.

 
Головуючий:                                              Судді: