ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                                 Головуючий I інстанції: Бойко С.С.
22 лютого 2024 р. 	Справа № 440/7158/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Курило Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Денисенко Євгена Вікторовича на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и в:
            23.08.2022 представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Денисенко Є.В. звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області (далі - УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області), в якому просить суд :
- визнати протиправною відмову викладену в листі УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 25.03.2022 № 03-2/1004 про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю війни;
- зобов`язати УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни першої групи, з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування вимог адміністративного позову представник позивача зазначає, що 18.02.2019 року позивачу уперше встановлена інвалідність П групи, причинний зв`язок інвалідності, - пов`язана з виконанням обовязків військової служби, термін переогляду до 01.02.2022 року.
З метою продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення
Відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у продовженні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, оскільки позивач має травму, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби, а відтак вважає, що наявні підстави передбачені ст. 7 Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Також представник позивача зазначає, що якщо особа отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, така особа належить до осіб з інвалідністю внаслідок війни та має право на отримання відповідного посвідчення. 
Посилається на те, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII належать, зокрема, інваліди з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, причинний зв`язок яких пов`язаний з виконанням службових обов`язків встановлюється на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії.
Вказує, що саме поняття «службових обов`язків» в Законі № 3551-ХІІ тлумачиться як «обов`язків військової служби», що невід`ємно пов`язані з пораненням, контузією, каліцтвом, захворюванням, одержаних під час захисту Батьківщини та виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), про що йдеться у частині першій статті 7 Закону № 3551-XII.
Посилається на те, що з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії сери 12 МВ № убачається, що ОСОБА_1 повторно встановлено І «Б» групу інвалідності з 18.02.2022, причина інвалідності - травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків в/служби.
Відзив відповідача на позовну заяву до суду не надходив.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 (справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадження) відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Судове рішення вмотивоване тим, що оскільки травма, яку отримав позивач при проходженні військової служби у 2000 році та внаслідок якої встановлено інвалідність другої групи, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав підтвердження позивачу статуту ветерана війни шляхом продовження терміну дії посвідчення. Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, оформлена листом від 25.03.2022 № 03-2/1004, у продовженні терміну дії посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ґрунтується на вимогах законодавства України, підстави для визнання її протиправною відсутні.
Не погоджуючись із судовим рішенням, представником позивача адвокатом Денисенко Є.В. подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в та прийняти нове, яким вимоги адміністративного позову задовольнити в повному обсязі.
Аргументи, наведені представником позивача в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеним у позові.
Також представник позивача звертає увагу на той факт, що інвалідність установлена позивачу повторно. Питання щодо визнання його інвалідом вперше не стоїть. Предметом позову у цій справі є відмова у видачі посвідчення інваліда війни на підставі повторного висновку МСЕК. Тобто, фактично відсутня необхідність доказування перед судом, що ОСОБА_1 є інвалідом війни, оскільки такий статус йому вже було надано у 2019 році. Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на такі обставини, та фактично відмовляючи у позові, виходив з того, що позивач не належить до особи, яка є інвалідом війни.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Зазначає, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону № 3551-XII, а одержана внаслідок проходження військової служби.
Травма, яку отримав позивач при проходженні військової служби у 2000 році та внаслідок якої встановлено інвалідність другої групи, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
У зв`язку з вище викладеним на даний час відсутні правові підстави в наданні статусу та видачі посвідчення, як особі з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону № 3551-XII.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судовим розглядом справи встановлено, що позивач у 2000 році проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 05.11.2015 № 4106 установлено, що травма рядового запасу ОСОБА_1 , а саме «Наслідки закритої черпно-мозкової травми, струсу головного мозку (21.03.2000) у вигляді розсіяної органічної симптоматики, астеновегетативного синдрому, момірно вираженого», підтвнрджена свідоцтвом про хворобу від 20.06.2000 № 229, оформленого військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 , довідкою № 102 про обставини отримання травми, виданою 15.05.2000 начальником Військового інституту артилерії при Сумському державному університеті, виписним епікрізом із історії хвороби військової частини НОМЕР_1 за червень 2000, що призвела до розвитку захворювань, згідно медичних документів (медична картка амбулаторного хворого, виписні епікризи із історії хвороби лікувальних закладів за 2001-2015 роки): «Церебро-васкулярна хвороба, Дисцикулярна енцефаорпатія ІІІ ст. з формуванням лакунарних інфактів суб- та супратенторіальної локалізації. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст.. ризик високий. Хронічна ниркова недостатність» - Травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 11).
Вищевказані обставини мали наслідком встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. 
19.02.2019 ОСОБА_2 було видано посвідчення серії НОМЕР_2 відповідно до якого позивач є особою з інвалідністю ІІ групи і має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни -  осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 6).
Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААВ № 461413 від 22.02.2022 ОСОБА_1 встановлено І «Б» групу інвалідності з 18.02.2022 до 01.03.2024. Причина інвалідності: травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.12-13).
У березні 2022 року позивач ініціював питання щодо продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та надання відповідного посвідчення. 
Листом УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 25.03.2022 № 03-2/1004 ОСОБА_1 повідомлено про відмову у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону № 3551-XII (а.с. 14-17).
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що пунктом 26 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, встановлено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.
Причинами інвалідності є, зокрема: поранення, контузії, каліцтва, захворювання:
- одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час;
- одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;
- одержані в районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період, а також під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни незалежно від часу їх виконання;
- одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Великої Вітчизняної воєн та в повоєнний період;
- пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав;
- пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;
- одержані внаслідок політичних репресій;
- пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;
- одержані під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р. за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (у Революції Гідності);
захворювання:
- отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;
- пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
- одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.
Отже, причинний зв`язок інвалідності з проходженням військової служби може бути таких видів: пов`язаної із захистом Батьківщини, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, пов`язаної з прохолодженням військової служби.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (надалі - Порядок № 302).
Положеннями пункту 2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
За змістом абзацу 2 пункту 7 Положення № 302, - «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки», «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.
Відповідно пункту 10 Положення № 302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.
Відтак, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому у разі закінчення терміну дії посвідчення та продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності, вклеюванню нового бланку із відповідними записами, передує встановлення, чи особа має право на статус ветерана війни.
Відповідно до частини 1 ст. 7 Закону 3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Згідно з пунктом 1 частини 2 цієї статті, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Таким чином, для надання особі статусу інваліда війни у відповідності до вимог наведених норм необхідним є існування наступних умов - отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
У свою чергу, ч. 7 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
Отже, проходження строкової військової служби не обов`язково пов`язане з обставинами, визначеними у частині 1 та пункті 1 частини 2 ст. 7 Закону № 3551-XII.
Як встановлено судом, інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби, а саме, під час проходження ним строкової військової служби у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу саме інваліда війни.
Окрім того, колегія суддів зазначає. що поширення на особу статусу інваліда війни у розумінні ст. 7 Закону № 3551-XII нерозривно пов`язане із наявністю у такої особи статусу ветерана війни, гарантії соціального захисту яких безпосередньо регулюються цим Законом.
Натомість, частиною 1 ст. 4 Закону № 3551-XII встановлено, що ветеранами війни є особи,          які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Правова позиція аналогічного змісту щодо застосування статті 7 Закону № 3551-XII викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-377а13.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не приймає до уваги посилання представника позивача на поведений аналіз положень ст. 24 Закону України «По військовий обов`язок і військову службу» стосовно того, що «виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків)» включає періоди безпосереднього несення військової служби та виконання відповідних обов`язків.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що інвалідність позивача не давала йому права на отримання статусу інваліда війни відповідно до ст. 7 Закону № 3551-XII і оспорювана відмова відповідача відповідає критеріям правомірності.
Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Денисенко Євгена Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	Л.В. Курило    А.О. Бегунц