УХВАЛА
 
12 березня 2024 року
м. Київ
 
справа № 305/852/2018
провадження № 61-839 ск 24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником Бородіним Дмитром Вікторовичем , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення частки майна в натурі та стягнення грошової компенсації,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки зі спільної власності та стягнення грошової компенсації за частку у нерухомому майні.
 
2.     Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, з кадастровим номером:2123656200:09:002:0100, площею 0,187 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Розділено в натурі житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 595,38 кв.м, житловою площею 259,20 кв.м, з урахуванням встановлених сонячних колекторів в кількості 2х4 одиниць та басейну, розміром 9м х 4,5 м, глибиною 1,5м, вартість якого згідно висновку експерта від 20 червня 2020 року № 402/06.20 становить 6941164,00 грн та належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з незначним відступом від рівності ідеальних часток по 1/2 (одній другій) кожному, виділивши у власність: ОСОБА_3 ідеальну частку у розмірі 51/100, а всього приміщень житлового та нежитлового призначення загальною площею 276,39 кв.м, згідно Варіанту № 5 Висновку судового експерта Гаркуша М. Д. від 20 червня 2020 року № 402/06.20 ( додаток №5-1, додаток №5-2, додаток №5-3, додаток №5-4, позначених темним кольором); ОСОБА_1 ідеальну частку у розмірі 49/100, а всього приміщень житлового та нежитлового призначення загальною площею 318,99 кв.м, згідно Варіанту № 5 Висновку судового експерта Гаркуша М. Д. від 20 червня 2020 року №4 02/06.20 (додаток № 5-1, додаток №    5-2, додаток № 5-3, додаток № 5-4, позначених білим кольором). Зобов`язано ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 84 678,00 грн. Розділено в натурі земельну ділянку, з кадастровим номером: 2123656200:09:002:0100, загальною площею 0,187 га, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у власність: ОСОБА_3 , земельну ділянку площею 0,0849 га (згідно Висновку судового експерта Гаркуша М. Д. від 20 червня 2020 року № 402/06.20 (додаток №5-Зем., позначених темним кольором). ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0849 га (згідно Висновку судового експерта Гаркуша М. Д. від 20 червня 2020 року № 402/06.20 (додаток №5-Зем., позначених сірим кольором). Земельну ділянку площею 0,0172 га - залишити у спільному користуванні. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 643,00 грн, судового збору.
 
3.     Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Поштак Ю. С., задоволено частково. Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року скасовано в частині вимоги про визнання права власності на  частину житлового будинку АДРЕСА_1 та постановлено у цій справі постанову про відмову ОСОБА_1 у задоволенні зазначеної позовної вимоги.
 
4.     У грудні 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у вказаній цивільній справі.
 
5.     Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
 
6.     Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2020 року про відмову у прийнятті додаткового рішення скасовано та питання про ухвалення додаткового рішення передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
7.     Додатковим рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2023 року у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 184 532,37 грн відмовлено.
 
8.     Постановою Закарпатського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Бородін Д. В., задоволено частково, а додаткове рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2023 року скасовано та ухвалено у справі судове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат суму у розмірі 51 191,42 грн на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. У стягненні решти розміру витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
 
9.     У січні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником Бородіним Д. В. , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року, в якій скаржниця просить змінити оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції на суму 184 532,37 грн.
 
10. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржниця вказує на те, що суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення вартості проїзду з робочого місця адвоката позивача (м. Житомир) до місця проведення судових засідань суду першої інстанції (м. Рахів Закарпатської області) у складі витрат на професійну правничу допомогу, пославшись на те, що позивачкою не надано будь-яких доказів проїзду адвоката, не взяв до уваги загальновідомі факти того, що з одного міста до іншого в межах України можна дістатися виключно транспортом будь-якого виду, на що витрачається певний час, та час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Крім цього, суд апеляційної інстанції не вірно застосував норми частини четвертої статті 82, статті 137 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а також застосував в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.
 
11. Крім того, в обґрунтування касаційної скарги скаржниця вказує на те, що згідно з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні. Беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час. Такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.
 
12. Отже, касаційна скарга заявниці подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
13. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження в цій справі з огляду на таке.
 
14. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
15. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
 
16.        Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
 
17.  Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000,  від 30 вересня 2009 року  № 23?рп/2009.
 
18.  Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
 
19. Згідно із статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
 
20. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
 
21. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19 лютого 2020 року.
 
22.  Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
 
23.  Також, у рішенні Європейського суду з прав людинивід 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
 
24.  Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Це виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
 
25. Відтак, з однієї сторони сторона має право заявляти витрати на правничу допомогу і надати відповідні докази та аргументацію, а інша сторона має право надавати свої заперечення як проти повного обсягу до стягнення витрат, так і заявити про зменшення таких витрат. Вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу так і заперечення мають бути заявлені сторонами разом із першими процесуальними документами. При цьому на кожному етапі судового процесу (в кожній інстанції) заяви про витрати на правничу допомогу треба подавати по відповідній інстанції і з відповідною аргументацією, і якщо суд не розглянув цю заяву, необхідно звертатись по додаткове рішення.
 
26. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
 
27. У постанові від 14 грудня 2023 № 27/55 (914/4078/21) Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду сформульовані правові висновки, відповідно до яких розглядаючи заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах відомості щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
 
28.  Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. Тому для підтвердження цих обставин обов`язково потрібно надати суду договір про надання правничої допомоги, документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
 
29.  Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 грудня 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до Рахівського районного суду Закарпатської області  із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Заяву мотивувала тим, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2020 року по справі задоволено частково. В той же час не вирішеними залишились вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, що входить до складу судових витрат відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 та статті 137 ЦПК України. На підставі наведеного просила прийняти додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на її користь судові витрати за надану правничу допомогу в розмірі 184 532,37 грн.
 
30.  На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем ОСОБА_1 остання надала: договір про надання правничої допомоги від 30 квітня 2018 року №3, який підписаний сторонами; протокол погодження гонорару від 30 квітня 2018 року та акт виконаних робіт від 14 грудня 2020 року на загальну суму 184 191,42 грн.
 
31.  Застосовуючи правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22), а також зважуючи на доводи апеляційної скарги стосовно того, що такі адвокатські послуги є значно завищеними у порівнянні з реально необхідними послугами, які слідувало надати стороні, колегія суддів апеляційного суду, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, дійшла правомірного висновку, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у сумі 184 191,42 грн є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими, співмірними та необхідними в контексті обставин цієї справи.
 
32.  Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції та їх характер, а також з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у цій справі у суді першої інстанції, у сумі 9 000,00 грн.
 
33. Визначаючи сукупний розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу, який підлягає їй відшкодуванню відповідачем, апеляційний суд, застосовуючи наведену правову позицію у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правничу допомогу, дійшов обґрунтованого висновку, що компенсації підлягає лише сума 51 191,42 грн., яка пов`язана із: погоджений гонорар 38 191,42 грн; написання позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог, заяви про зміну предмету позову, збільшення позовних вимог на 2 арк., зміна позовних вимог на 4 арк. - 6 000,00 грн; участь в судових засіданнях: заявляє 8 разів по 1000,00 грн - 8 000 грн, але в судовому засіданні 16 жовтня 2018 року не приймав участі - 7 000 грн.
 
34. Крім того, апеляційний суд дійшов правомірного висновку, що одночасно не підлягають компенсації позивачеві витрати, понесені у зв`язку з наданням клієнту консультацій та проведені підготовчі дії, які були спрямовані на з`ясування обставин спрямованих на подання позовної заяви до суду, вивчення судової практики, що узгоджується із згаданим правовим висновком Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22). Зазначені послуги не являються послугами з професійної правничої допомоги, а тому не підлягають відшкодуванню позивачеві, відповідачем.
 
35. Також, дослідивши зібрані у справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стосується витрат щодо проїзду адвоката Бородіна Д. В. до Рахівського районного суду Закарпатської області, які останній визначає у розмірі 112 000,00 грн, то такі не підлягають задоволенню, так як ним не надано належних доказів, які підтверджують такі витрати (проїзні квитки, чеки, і т.п.), а тому в цій частині було правомірно відмовлено.
 
36. Підсумовуючи вищезазначене, апеляційний суд, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та значимості таких дій у справі, дійшов правомірного висновку, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судового рішення про часткове задоволення заяви позивачки про відшкодування їй витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 51 191,42 грн.
 
37.  Натомість, доводи касаційної скарги не свідчать про застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норм права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду.
 
38. Приймаючи рішення щодо часткового задоволення вимог заяви  ОСОБА_1 щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, надав оцінку доказам наданим заявницею та дійшов обґрунтованого висновку про ненадання суду заявницею належних доказів, які підтверджують витрати проїзду адвоката до суду першої інстанції, що не є застосуванням норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а є висновками щодо оцінки обставин, встановлених у зазначеній справі.
 
39. Протилежні аргументи скаржниці зводяться до її незгоди з установленими апеляційним судом обставинами справи і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
40.  Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
 
41. У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України, суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
42.  Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права апеляційним судом є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення та відповідає висновкам Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
43.  Виходячи з викладеного, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
1.       Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за заявою  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення частки майна в натурі та стягнення грошової компенсації за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану її представником Бородіним Дмитром Вікторовичем , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року.
 
2.       Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                       В. В. Пророк

  І. В. Литвиненко

Є. В. Петров