ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2470/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 березня 2024 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.
за участю секретаря                               Мельник К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційні скарги Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича та ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс» про визнання протиправними та скасування постанов

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича, в якому просила суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 27.01.2022 про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_2;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 27.01.2022 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 220981,00 грн. у виконавчому провадженні НОМЕР_2;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 28.01.2022, якою накладено арешт на майно боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_2;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 27.01.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні НОМЕР_2.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що майно, яке є одночасно предметом іпотеки та предметом примусового стягнення у виконавчому провадженні НОМЕР_2, а саме - квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не перебуває у власності позивача внаслідок прийнятого рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17.05.2016 року у справі №367/6153/15-ц. ОСОБА_1 зазначає, що згідно з судовими рішеннями, прийнятими у справі №361/6153/15-ц право власності на предмет іпотеки набуло ПАТ «Дельта Банк».
Водночас, 27.01.2022 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі виконавчого напису №83, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. 19.01.2022 року, боржником в якому вказано позивача ОСОБА_1 
ОСОБА_1 просить скасувати вказану постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 як протиправну, оскільки, як зазначає позивач, вона не є правовласником вказаної квартири, про що відповідача повідомлено заявою від 08.02.2022 року.
Крім того, ОСОБА_1 вважає протиправною постанову приватного виконавця від 27.01.2022 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі в сумі 220 981, 00 грн.
ОСОБА_1 зазначає, що сума боргу за іпотечним договором становить 1  134 942, 54 грн., водночас, відповідачем безпідставно розраховано суму основної винагороди в розмірі 10 відсотків від суми кредиту у розмірі 2 209 810, 03 грн., встановленого у виконавчому написі.
Водночас, постанову приватного виконавця від 28.01.2022 року, якою накладено арешт на майно боржника та постанову приватного виконавця від 27.01.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, прийняті у виконавчому провадженні НОМЕР_2, ОСОБА_1 просить скасувати як похідні вимоги.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року позов задоволено частково. 
Визнано розрахунок суми основної винагороди приватного виконавця, викладений у мотивувальній частині постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 27.01.2022 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про стягнення основної винагороди у сумі 220 981, 00 грн., протиправним.
Визнано протиправним та скасовано пункт 1 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 27.01.2022 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про стягнення основної винагороди, в частині зазначення основної винагороди у сумі 220 981,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано пункт 3 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 27.01.2022 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 в частині визначення суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 220 981,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано пункт 1 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 28.01.2022 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про арешт майна боржника, в частині визначеної приватним виконавцем суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця у загальній сумі 2  431 360, 03 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Крім того, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. вчинено виконавчий напис №83, згідно якого, пропонується звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. 06.05.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1755.
Виконавчим написом визначено, що за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, підлягають задоволенню вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (код ЄДРПОУ 40254432, місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 39) в сумі 2 209 810 (два мільйони двісті дев`ять тисяч вісімсот десять) грн. 03 копійки (з урахуванням заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими відсотками).
27.01.2022 року до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. надійшла заява ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №83, вчиненого 19.01.2022 року.
Постановою приватного виконавця від 27.01.2022 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису №83, виданого 19.01.2022 року про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 . Боржником визначено ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ), Стягувачем - ТОВ «Депт Фінанс» (код ЄДРПОУ 40254432).
Зокрема, у пункті 5 резолютивної частини постанови зазначено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 220981,00 грн.
Постановою приватного виконавця від 27.01.2022 року про стягнення з боржника основної винагороди стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 220981,00 грн.
Згідно з мотивувальної частини вказаної постанови, сума основної винагороди розрахована з розміру 10 відсотків стягнутої суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом: 2209810, 03 грн.*10% = 220981, 00 грн.
Постановою приватного виконавця від 27.01.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження визначено для боржника ОСОБА_1 мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 569, 00 грн., розрахунок яких здійснено приватним виконавцем у мотивувальній частині вказаної постанови.
Постановою приватного виконавця від 28.01.2022 року про арешт майна боржника накладено арешт на майно, що належить боржнику: квартиру АДРЕСА_2 у межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у загальній сумі 2431360, 03 грн.
Вважаючи вказані постанови приватного виконавця протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення приватним виконавцем постанови від 27.01.2022 року про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 220981,00 грн. приватним виконавцем не здійснено жодних виконавчих дій, спрямованих на реалізацію предмета іпотеки, тому вказана обставина унеможливлювала визначення розміру суми основної винагороди на момент відкриття виконавчого провадження.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що суму основної винагороди державним виконавцем обраховано не в межах вартості предмету іпотеки, а в межах усієї суми заборгованості ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс».
Також, суд першої інстанції зазначив, що під час примусового виконання виконавчого документу про звернення стягнення на предмет іпотеки, приватний виконавець виносить постанову про стягнення з боржника основної винагороди одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, проте, не зазначаючи конкретного розміру суми виконавчого збору у постанові про стягнення з боржника основної винагороди у разі, якщо у відповідності до статті 39 Закону №898 спосіб реалізації предмета іпотеки має відбуватися шляхом проведення прилюдних торгів.
З огляду на те, що судом визнано розрахунок суми основної винагороди приватного виконавця, викладений у мотивувальній частині постанови від 27.01.2022 року про стягнення основної винагороди у сумі 220981, 00 грн., протиправним, суд дійшов висновку про протиправність розрахованої у постанові про арешт майна боржника суми звернення стягнення, визначеної у сумі 2431360, 03 грн. з урахуванням суми основної винагороди приватного виконавця.
Водночас, суд першої інстанції зазначив, позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження задоволенню як похідна позовна вимога не підлягає, оскільки визначена протиправно сума основної винагороди не впливає на визначену приватним виконавцем суму розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянтів безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Пунктом 3 частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.
Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» зокрема передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Судом першої інстанції встановлено, що виконавчий напис №83 від 19.01.2022 року, відповідає вимогам виконавчого документа, відсутні порушення у його оформленні та змісті.
Таким чином, вказаний виконавчий напис було правомірно прийнято приватним виконавцем до примусового виконання.
Згідно вимог частини сьомої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Отже, з огляду на викладене, що обов`язок перевірки належності майна, що підлягає стягненню, боржнику, виникає у виконавця після прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, доказів визнання виконавчого напису №83 від 19.01.2022 року протиправним або інших доказів, які б спростовували факт чинності цього виконавчого документа, позивачем не надано.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 є правомірним та в межах повноважень відповідача.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, 1755, 06.05.2008, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. 
Колегія суддів звертає увагу, що копії матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_2 містять копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (далі - Інформація), згідно якої підтверджується, що ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) є власником квартири АДРЕСА_2 .
Відповідно до вимог пункту 5 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, інформація з Державного реєстру прав про зареєстровані речові права містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, їх обтяження, наявні в Державному реєстрі прав, а також відповідні відомості з його невід`ємної архівної складової частини або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень.
Отже, отримана приватним виконавцем інформація з відповідних державних реєстрів є офіційною та актуальною станом на час її формування, яка згідно з Інформацією сформована 28.01.2022 року о 09:53 год.
Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до абзацу 1, 3 частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Згідно з частиною четвертою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 28.01.2022 року, на наступний день після прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2, приватним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника, на яке звертається стягнення, а саме - на квартиру АДРЕСА_2 , на підставі якої 28.01.2022 року здійснено державну реєстрацію обтяжень згідно Інформації.
Отже, доводи ОСОБА_1 протиправність накладення приватним виконавцем арешту в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 спростовуються матеріалами справи.
Щодо прийнятої приватним виконавцем постанови від 27.01.2022 року про стягнення з боржника основної винагороди, слід зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно змісту виконавчого напису від 19.01.2022 року №83 - пропонується звернути стягнення на нерухоме майно позивача, а саме квартиру АДРЕСА_2 , яке передано відкритому акціонерному товариству «Сведбанк» в іпотеку на підставі Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. 06.05.2008 року за реєстровим № 1760, в забезпечення виконання Кредитного договору, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 . 
Відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрованого в реєстрі за №№1306, 1307 ВАТ «Сведбанк» на користь Дельта Банку та відповідно до Договору №2293/К про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Депт фінанс», посвідченого 22.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П., зареєстрованого в реєстрі за №236, право вимоги щодо погашення кредиту (з урахуванням заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими відсотками) перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Депт фінанс», далі іменованого Стягувач. Відповідно до умов вищевказаних договорів сума кредиту становить 2 209 810, грн. (з урахуванням заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими відсотками), строк повернення якого 06.05.2033 року.
Отже, предметом примусового виконання виконавчого напису нотаріуса є не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, що належить позивачу на праві приватної власності.
Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.
Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Згідно вимог частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до вимог статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої     Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини другої, пунктами 1, 15 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Умови визначення вартості майна боржника та оцінки майна боржника визначено статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до вимог статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:
1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;
2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;
3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);
4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.
Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.
Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно з абзацом 1 пункту 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року №643 (далі - Порядок №643) приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Отже, з вказаних положень законодавства вбачається, що визначенню приватним виконавцем суми основної винагороди, яка підлягає до сплати боржником у межах виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми, передує вжиттю виконавцем дій щодо залучення суб`єкта оціночної діяльності/незалежного експерта для оцінки майна та реалізації предмета іпотеки.
Таким чином, підставою для стягнення основної винагороди є здійснення приватним виконавцем фактичних дій примусового характеру щодо виконання виконавчого документу.
Колегія суддів звертає увагу, що обов`язковими умовами стягнення основної винагороди у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки є фактичне виконання виконавчого документу шляхом вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку».
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №824/172/18-а.
Отже, враховуючи, що на момент винесення приватним виконавцем постанови від 27.01.2022 року про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 220981,00 грн. приватним виконавцем не здійснено жодних виконавчих дій, спрямованих на реалізацію предмета іпотеки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ця обставина унеможливлювала визначення розміру суми основної винагороди на момент відкриття виконавчого провадження.
Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що таку суму основної винагороди державним виконавцем обраховано не в межах вартості предмету іпотеки, а в межах усієї суми заборгованості ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс», запропонованої виконавчим написом від 19.01.2022 року №83, відповідно до змісту якого: «…За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (код ЄДРПОУ 40254432, місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 39) в сумі 2 209 810 (два мільйони двісті дев`ять тисяч вісімсот десять) грн. 03 копійки (з урахуванням заборгованості за основним зобов`язанням та заборгованості за нарахованими відсотками).».
Таким чином, вищевказане свідчить про протиправність оскаржуваної позивачем постанови про стягнення з боржника основної винагороди в частині визначення суми основної винагороди.
Щодо положення частини сьомої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якої приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), колегія суддів звертає увагу, що законодавцем визначено одночасність винесення приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди та постанови про відкриття виконавчого провадження.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність винесення приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 27.01.2022 року одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2.
Водночас, слід зазначити, що законодавцем не встановлено обов`язку приватного виконавця одразу визначати розмір суми основної винагороди у постанові про стягнення з боржника основної винагороди. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що під час примусового виконання виконавчого документу про звернення стягнення на предмет іпотеки, приватний виконавець виносить постанову про стягнення з боржника основної винагороди одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, проте, не зазначаючи конкретного розміру суми виконавчого збору у постанові про стягнення з боржника основної винагороди у разі, якщо у відповідності до статті 39 Закону України «Про іпотеку» спосіб реалізації предмета іпотеки має відбуватися шляхом проведення прилюдних торгів.
Враховуючи те, що постановою приватного виконавця від 27.01.2022 року постановлено до стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 220981,00 грн., яку визначено без проведення відповідних виконавчих дій, суд першої інстаннції дійшов вірного висновку, що цю суму обраховано не у встановлений законодавством спосіб, а постанова приватного виконавця в частині обрахунку такої суми є протиправною.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 27.01.2022 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про стягнення основної винагороди у розмірі 220981, 00 грн.
Судом першої інстанції встановлено правомірність винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди, водночас, встановлено протиправність як вчиненого розрахунку у мотивувальній частині оскаржуваної постанови, так і суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 220981,00 грн.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню частково, та з метою ефективного захисту порушеного права позивача, в іншій спосіб, обраний судом, шляхом викладення резолютивної частини рішення суду у наступній редакції:
- визнати розрахунок суми основної винагороди приватного виконавця, викладений у мотивувальній частині постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 27.01.2022 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про стягнення основної винагороди у сумі 220981, 00 грн. протиправним;
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 27.01.2022 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про стягнення основної винагороди, в частині зазначення основної винагороди у сумі 220981,00 грн.
Крім того, з огляду на визначення у пункті 3 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 27.01.2022 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 суми основної винагороди, постановленої до стягнення з боржника, суд, з метою ефективного захисту порушеного права позивача дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування пункту 3 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 27.01.2022 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 в частині визначення суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 220981,00 грн.
Згідно з частиною третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
З матеріалів справи вбачається, що пунктом 1 резолютивної частини постанови приватного виконавця від 28.01.2022 року про арешт майна боржника накладено арешт на майно, що належить боржнику: квартиру АДРЕСА_2 у межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у загальній сумі 2431360, 03 грн.
Враховуючи, що судом визнано розрахунок суми основної винагороди приватного виконавця, викладений у мотивувальній частині постанови від 27.01.2022 року про стягнення основної винагороди у сумі 220981, 00 грн., протиправним, суд дійшов висновку про протиправність розрахованої у постанові про арешт майна боржника суми звернення стягнення, визначеної у сумі 2431360, 03 грн. з урахуванням суми основної винагороди приватного виконавця.
Таким чином, підлягає визнанню протиправним та скасуванню пункт 1 резолютивної частини постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича від 28.01.2022 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про арешт майна боржника, в частині визначеної приватним виконавцем суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця у загальній сумі 2431360, 03 грн.
Щодо прийнятої приватним виконавцем постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, слід зазначити наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, врегульовані також Інструкцією №512/5.
Відповідно до пункту 2 Розділу VI Інструкції №512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
Дослідивши зміст постанови приватного виконавця від 27.01.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, встановлено, що постановою визначено для боржника ОСОБА_1 мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 569, 00 грн., розрахунок яких здійснено приватним виконавцем із зазначенням видів та ціни витрат у мотивувальній частині вказаної постанови, що відповідає вимогам Інструкції №512/5.
Колегія суддів звертає увагу, що позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження задоволенню (як похідна позовна вимога) не підлягає, оскільки визначена протиправно сума основної винагороди не впливає на визначену приватним виконавцем суму розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ч. ч. 1, 2  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянти не надали до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно  ст. 316 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича та ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Л.В. Бєлова

                                                                                                    А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 19» березня 2024 року.