ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2024 року
м. Київ
справа № 204/7787/21
провадження № 61-12362св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Барильської А. П., Зайцевої С. А., від 20 липня 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У жовтні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
2.           Позовна заява мотивована тим, що 13 вересня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 
№ DNU0GK00000624, відповідно до якого відповідачу на умовах платності та повернення надано кредит у розмірі 27 140 доларів США, строком до 
13 вересня 2025 року. 
3.           Проте ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом 
06 вересня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 76 533,56 доларів США, яка складається з наступного: 23 408,01 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 20 707,78 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 361,95 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 30 055,82 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
4.           Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 
76 533,56 доларів США, що станом на 06 вересня 2021 року еквівалентно 1 522 485,02 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
5.           Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, 
у складі судді Токар Н. В., від 31 березня 2023 року у задоволенні позову 
АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
6.           Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки банк скористався своїм правом на дострокове погашення кредиту та змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись 04 жовтня 2017 року до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
Короткий зміст оскаржуваної постанови апеляційного суду
7.           Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2023 року скасовано та ухвалене нове судове рішення про задоволення позову. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 76 533,56 доларів США, що за курсом 26,92 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06 вересня 2021 року складає 2 060 283,44 грн, за кредитним договором № DNU0GK00000624 від 13 вересня 2005 року, яка складається з наступного: 23 408,01 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 20 707,78 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 361,95 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 30 055,82 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Вирішено питання розподілу судових витрат.
8.           Постанова апеляційного суду обґрунтована тим, що позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит. В свою чергу відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, чим порушив істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 06 вересня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 76 533,56 доларів США.
9.           Сторони у додатковій угоді № 1 від 15 січня 2014 року до кредитного договору погодили умову щодо збільшення строку позовної давності до 
50 років, тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності. Додаткова угода укладена у письмовій формі, підписана сторонами, що свідчить про дотримання вимог закону щодо збільшення строку позовної давності.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
10.        У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2023 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
11.        15 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2023 року у справі № 204/7787/21.
12.        Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Верховного Суду від 18 серпня 2023 року у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_2 , суддею-доповідачем у справі визначено суддю Шиповича В. В.
13.        Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. У жовтні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
14.        Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
15.        Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, у постановах Верховного Суду від 14 лютого 
2018 року у справі № 564/2199/15-ц, від 26 травня 2022 року у справі 
№ 205/6431/16-ц, від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, 
від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
16.        Крім того, вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права та наявність передбачених пунктами 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваних судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
17.        Стверджує, що додаткова угода № 1 від 15 січня 2014 року до кредитного договору, якою погоджено збільшення строку позовної давності, не містить підпису позичальника. 
18.        Звертає увагу, що судовими рішеннями у справі № 204/1368/18 за позовом  ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, встановлено преюдиційні обставини, а саме, що банк, звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, до заяви, окрім іншого, долучив розрахунок заборгованості, в якому заборгованість позивача за кредитним договором нарахована за період з 13 вересня 2005 року по 26 квітня 2017 року.
19.        Вважає, що дія додаткової угоди № 1 від 15 січня 2014 року до кредитного договору не поширюється на період з 13 вересня 2005 року 
по 26 квітня 2017 року.
20.        Наголошує, що кредитний договір припинив свою дію 04 жовтня 
2017 року після того, як банк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису щодо стягнення заборгованості, проте наданий банком розрахунок заборгованості складений станом на 06 вересня 2021 року без врахування припинення кредитного договору.
21.        Зауважує, що апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, вказавши, що відповідно до додаткової угоди № 1 від 15 січня 2014 року до кредитного договору банк зобов`язується надати позичальникові грошові кошти шляхом видачі готівки через касу на строк по 13 вересня 2025 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 33 159,00 доларів США. Таким чином банком необґрунтовано збільшено суму тіла кредиту на 6 019 доларів США, тоді як відсутні документальні докази на підтвердження виплати цих коштів.
22.        Вказує, що апеляційним судом не досліджувались первинні документи, а виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та їх розмір підтверджується лише розрахунком заборгованості, який містить суттєві розбіжності, зокрема станом на 15 січня 2014 року відбулось збільшення тіла кредиту на 6 182,52 доларів США, на яке у подальшому нараховувались проценти, банком застосовано процентну ставку, розмір якої не передбачений умовами кредитного договору.
23.        Крім того, апеляційний суд в порушення норм процесуального права не зупинив провадження у справі до розгляду іншої справи (№ 204/8632/18) за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними, припинення обтяження нерухомого майна та вилучення записів.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив
Фактичні обставини справи встановлені судами
24.        13 вересня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNU0GK00000624, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк до 
13 вересня 2025 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 
27 140 доларів США на наступні цілі: купівля квартири у сумі 23 000 доларів США та сплата страхових платежів у сумі 4 140 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,33% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до пункту 3.11 даного договору. Періодом сплати вважається період з «13» по «20» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 359,93 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором.
25.        Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору нарахування відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів з кредитного рахунку, до дати повного погашення кредиту.
26.        При порушенні позичальником кожного із зобов`язань, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3 договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язаний сплачувати банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (пункт 4.2 договору кредиту).
27.        15 січня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № DNUOGK00000624 
від 13 вересня 2005 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни в кредитний договір.
28.        Пунктом 1 додаткової угоди погоджено суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 8 060,98 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 3 274,35 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 4 786,63 доларів США.
29.        Відповідно до пункту 2 додаткової угоди визначено, що згідно зі статтями 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 8 060,98 доларів США.
30.        Згідно з пунктом 3 додаткової угоди сторони погодили викласти 
пункт 1.1, 3.2 договору в наступній редакції: 
-                     банк зобов`язується надати позичальникові грошові кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк по 13 вересня 2025 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 33 159 доларів США на наступні цілі: купівлю житлового будинку у розмірі 23 000 доларів США, а також у розмірі 10 159 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків з 26 березня 2007 року по 20 листопада 2008 року у розмірі 12,36% на рік, з 20 листопада 2008 року у розмірі 14,04% на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту з 15 січня 2014 року у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця від суми розрахованої згідно з пунктом 3.11. даного договору. Періодом сплати вважати період з «13» по «20» число кожного місяця.
Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1);
Згідно зі статтею 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пунктами 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом з 
20 листопада 2008 року у розмірі 3,35% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
31.        Відповідно до пункту 4 додаткової угоди підписання цієї додаткової угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника.
32.        Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 50 років (пункт 7 додаткової угоди).
33.        Згідно із наданим банком розрахунком, станом на 06 вересня 2021 року утворилася заборгованість за кредитним договором № DNU0GK00000624 
від 13 вересня 2005 року у розмірі 76 533,56 доларів США, що за курсом 
26,92 грн за 1 долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ 
від 06 вересня 2021 року, складає 2 060 283,44 грн, яка складається з наступного: 23 408,01 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 20 707,78 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2 361,95 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 30 055,82 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.
34.        Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 
від 26 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, у справі № 204/1368/18 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9606 від 04 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А., щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 986 691,11 грн.
35.        Зазначеним рішенням Красногвардійського районного суду 
м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року встановлено, що 04 жовтня 2017 року приватним нотаріусом був вчинений виконавчий надпис № 9606 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DNUOGK00000624 від 13 вересня 2005 року у розмірі 986 691,11 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі - 23 371,37 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі - 3 795,73 доларів США; комісій у розмірі - 448,35 доларів США; пені у розмірі - 9 368,82 доларів США.
36.        АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису долучено розрахунок, в якому заборгованість 
 ОСОБА_1  за кредитним договором № DNUOGK00000624 від 13 вересня 2005 року нарахована за період з 13 вересня 2005 року по 26 квітня 2017 року.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
37.        Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
38.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
39.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
40.        Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 
ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
41.        Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
42.        Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
43.        За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
44.        Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 
ЦК України).
45.        Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
46.        У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
47.        Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
48.        За правилом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
49.        Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
50.        Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
51.        Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).
52.        Верховний Суд України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі 
№ 6-1824цс15 висловив правову позицію, відповідно до якої якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.
53.        Апеляційний суд, встановивши, що умовами додаткової угоди № 1 
від 15 січня 2014 року до кредитного договору № DNUOGK00000624 
від 13 вересня 2005 рокузбільшено позовну давність за усіма зобов`язаннями позичальника до 50 років, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позовна давність за вимогами АТ КБ «ПриватБанк» не спливла.
54.        При цьому у розглядуваній справі не встановлено обставин на підтвердження того, що позовна давність була пропущеною за вимогами 
АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, нарахованої у період до 
15 січня 2014 року, тобто станом на момент укладення додаткової угоди, якою збільшено позовну давності.
55.        Посилання заявника на те, що додаткова угода № 1 від 15 січня 
2014 року до кредитного договору № DNUOGK00000624 від 13 вересня 
2005 року не містить підпису позичальника, є безпідставними, оскільки до матеріалів справи разом із позовною заявою банком було долучено копію додаткової угоди, на якій наявний підпис позичальника, а ОСОБА_1 справжність свого підпису на вказаній додатковій угоді не оспорював.
56.        Доводи касаційної скарги щодо необхідності зупинення провадження до розгляду іншої справи (№ 204/8632/18) за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору і договору іпотеки недійсними, припинення обтяження нерухомого майна та вилучення записів, є необґрунтованими, оскільки заявником недоведена об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 204/8632/18.
57.        Крім того, клопотання про зупинення провадження у розглядуваній справі в апеляційному суді не заявлялось та, відповідно, судом не вирішувалось.
58.        Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками апеляційного суду щодо розміру стягнутої заборгованості, з огляду на наступне.
59.        Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами 
(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
60.        Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
61.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, на яку послався заявник в касаційній скарзі, викладено правові висновки про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
62.        У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для відступу від зазначених висновків (пункт 108 постанови).
63.        Апеляційний суд, задовольняючи вимоги про стягнення заборгованості станом на 06 вересня 2021 року, не врахував, що банк, звернувшись 
у 2017 році до приватного нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, вимагав дострокового повернення суми кредиту, чим змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому припинилось право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також комісію та пеню до фактичного повернення кредиту.
64.        Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 522/16447/15.
65.        Таким чином, апеляційним судом при вирішенні вимог про стягнення заборгованості неправильно застосовані норми матеріального права, а обставини, які мають значення для вирішення цих вимог не встановлені, зокрема розмір кредитної заборгованості та її складові.
66.        Суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи здійснювати їх переоцінку.
67.        Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
68.        Виходячи з викладеного, касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржена постанова скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до апеляційного суду.
69.        Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, об`єктивно дослідити наявні у справі докази, дати належну оцінку доводам і запереченням учасників справи та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2.           Постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2023 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович