Справа № 308/859/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       14 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – Джуги С.Д.
суддів – Куштана Б.П., Мацунича М.В.
з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2023 року у складі судді Шепетко І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Державної казначейської служби у Закарпатській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Державної казначейської служби у Закарпатській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.
Позов мотивовано тим, що 18.10.2022 відповідачем в особі поліцейського СРПП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Молнара Т.Й. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що 18.10.2022 на автошляху між селами Гать та Яноші Берегівського району керував автомобілем «Пежо 208» державний номерний знак НОМЕР_1 в темну пору доби без включеного ближнього світла фар та відповідно до постанови серії БАВ № 308941 на нього накладено штраф в сумі 510 грн. Не погоджуючись з протиправними діями відповідача, вищезазначена постанова була оскаржена до Літинського районного суду Вінницької області, де позов було задоволено, а зазначена постанова скасована.
Вказав, що рішення Літинського районного суду набрало законної сили та підтверджує те, що дії відповідача були протиправними, а відтак, штраф накладено незаконно.
Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди. Він є правником, суддею у відставці. На даний час займається адвокатською діяльністю та серед населення має статус та авторитет людини, яка неухильно дотримується діючого законодавства. Незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу завдало йому сильних душевних страждань та вплинуло на його авторитет як громадянина та адвоката. Внаслідок незаконно ухваленої відповідачем постанови йому довелось в судовому порядку доводити свою невинуватість, витрачати відповідний час на підготовку позовної заяви та відвідувати судову установу. Крім цього, при спілкуванні з працівниками судової установи він відчував сором як ніби особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, що є принизливим для судді у відставці та адвоката та таким, що підриває його авторитет. Все це викликало в нього незаплановані витрати на сплату судового збору, душевні хвилювання, пов`язані з приниженням його честі та гідності.
Оглядаючи відомості в Додатку «Дія» позивач теж виявив в ньому інформацію про те, що він є особою, яка не сплатила штраф за порушення Правил дорожнього руху Проте, в додатку «Дія» вказано, що ним 18.10.2022 на автошляху Велика Добронь-Мукачево порушено правила проїзду перехрестя (постанова БАВ №308941) та не сплачено штраф у сумі 1020 грн. Вказав, що такого факту взагалі не існує, а тому зазначена обставина його обурила ще більше та спричинила душевні хвилювання, емоційні переживання та страждання.
Крім цього зазначив, загальновідомо те, що в країні відбулися реформи, в тому числі відбулася реформа правоохоронних органів. Реформовано систему МВС, внаслідок чого міліцію перейменовано в поліцію та відповідно повністю було змінено її структуру, повноваження, правила та порядок добору персоналу. Особовий склад поліції пройшов відповідні атестації. Його, як громадянина України, правника зазначене вселяло сподівання на те, що дійсно такий правоохоронний орган як поліція реформований та його працівники є грамотними та справедливими правоохоронцями, для яких найкращий показник - це чесність, повага до громадян, довіра народу України, а не адміністративний протокол чи постанова про притягнення особи до відповідальності, як це було до так званої реформи.
Проте, захищаючи свої інтереси від протиправних дій відповідача та отримавши судове рішення, яким задоволено позовні вимоги, протиправна поведінка відповідача та повне спотворення інформації, викладеної в оскаржуваній постанові та в Додатку «Дія», підірвало в позивача віру в те, що дійсно поліція є органом, який неухильно дотримується вимог законів та є справедливим у своїй діяльності, що також викликає в нього занепокоєння, емоційну пригніченість, тривогу та моральні страждання.
       За вказаних обставин позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 15 000 грн.
       Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування позову, не надав їм належної правової оцінки, не врахував правові висновки Верховного Суду з даних правовідносин, та безпідставно відмовив у заявленому позові.
У відзивах на апеляційну скаргу Головне управління державної казначейської служби та Головне управління поліції в Закарпатській області просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
В судове засідання апелянт ОСОБА_1 не з`явився надіслав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності.
Представник Головного управління поліції в Закарпатській області Олексій В.В. в судовому засіданні просить залишити без задоволення апеляційну скаргу.
Представник Головного управління державної казначейської служби в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає, підлягає скасуванню, з врахуванням наступного.
Згідно із ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Матеріалами справи встановлено, що постановою поліцейського СРПП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Молнара Т.Й. серії БАВ №308941 від 18.10.2022 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 15.11.2022 по справі № 137/1050/22 було скасовано постанову БАВ № 308941 від 18.10.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Таким чином рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, і такі обставини не потребують доказування у даній справі. 
Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).
Відповідно до статей 2, 4 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати  Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, не врахував вищенаведені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду, а також не врахував, що постанова поліцейського СРПП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Молнара Т.Й. серії БАВ №308941 від 18.10.2022, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. визнана незаконною та скасована, а позивача до адміністративної відповідальності притягнуто незаконно, що є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.
Відповідно до ч.ч.3,5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. Із огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимушених змін у його життєвих і соціальних стосунках, а також враховує, що позивач сам є правником, що посилює глибину його душевних переживань, внаслідок вчинення щодо нього неправомірних дій позивач змушений був змінювати свій звичайний спосіб життя та звертатися до суду для захисту та відновлення своїх прав. 
З врахуванням вищенаведених обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів дійшла до висновку про визначення моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу - в сумі 3 000грн., що відповідає розумності та справедливості, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення.
У заявленому позові позивач просить стягнути на його користь завдану моральну шкоду з відповідачів шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати  Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».
З врахуванням наведеного моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню позивачу у розмірі 3000 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України.
Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, не врахував вищенаведених фактичних обставин справи та вимог закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки, та неправильно дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди і необґрунтовано відмовив у заявленому позові.
Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.
Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав. 
Керуючись статями 374,376,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 березня 2023 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКПП НОМЕР_2 ) 3000 (три тисячі) гривень компенсації моральної шкоди. В решті заявлених вимог – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2023 року.
Головуючий: 
Судді: