ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/868/24 Справа № 175/2785/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дараган Л.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року                         Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                        судді-доповідача: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін  в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
В С Т А Н О В И В:

16 червня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилався на те, що 19 квітня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, і транспортного засобу «KIA CARENS», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , під керуванням відповідача. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , були заподіяні механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху.
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «KIA CARENS», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «СК «УСГ». 
Після настання страхового випадку позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 104870 гривень. Однак, фактичний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди складає 216370 гривень, різниця між вартістю виконаних робіт для відновлення пошкодженого автомобіля і сумою страхового відшкодування в розмірі 111500 гривень повинна бути відшкодована особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто відповідачем. 
Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 20000 гривень. 
Просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 111500 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1315 грн. та витрати по сплаті правничої допомоги в розмірі 10000 грн..
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 111500 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та судовий збір в розмірі 1134,98 грн та витрати по сплаті правничої допомоги в розмірі 8631 грн., а всього 123265,98 грн..
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову та стягнути витрати на правничу допомогу. Посилається на те, що ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну за полісом страхування ЕР-213779749 від 21 березня 2023 року складає 160000 грн..В даному випадку ремонт вважається економічно не обґрунтованим, а тому відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди згідно статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 104870 грн., яка була виплачена страховою компанією.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що виплачена страховою компанією сума є недостатньою для відшкодування матеріальної шкоди.
Розмір моральної шкоди не доведено,належних доказів спричинення шкоди здоров`ю позивача не надано. 
Документів, які б підтверджували виплату адвокатові витрат на правову допомогу не надано, а тому відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 131500 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що сума виплаченого позивачеві страхового відшкодування є недостатньою для відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у повному обсязі.
Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, і транспортного засобу «KIA CARENS», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача. При ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, завдано матеріальних збитків.
Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 133665 від 02 травня 2023 року, ринкова вартість транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 до пошкодження становить 122870 грн.. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 386075,19 грн.. Матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді на дату оцінки складає 122870 грн..
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «KIA CARENS», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПАТ «СК «УГС» за договором страхування № ЕР-213779749 від 21 березня 2023 року, 
Згідно із заказом-нарядом № 1150, виданим фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 від 21 травня 2023 року, вартість запчастин та робіт, необхідних для ремонту транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 216370 грн..
Згідно з розрахунком суми страхового відшкодування від 30 травня 2023 року, сума страхового відшкодування власнику транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 104870 грн., яка виплачена позивачу 31 травня 2023 року ПАТ «СК «УГС», що підтверджується випискою по картці/рахунку АТ КБ «ПриватБанк». 
Таким чином сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 104870 грн. 
   За встановлених обставин суд першої інстанції правильно виходив із того, щошкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлена постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності у зв`язку із порушенням Правил дорожнього руху.
    Статтею 29 Закону  України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.  
Згідно статтей 30.1. та 30.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У контексті справи, що переглядається, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
У цій справі позивачем заявлено вимоги про відшкодування збитків у розмірі   111500 грн, який становить різницю між виплаченим страховим відшкодуванням (104870 грн) та вартістю ремонтних робіт для відновлення авто (216370 грн ). 
Розмір збитку, заподіяного власнику пошкодженого автомобіля (позивачу), є таким, що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу до ДТП, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість до ДТП, тобто ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим.  
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди,  а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Такий підхід до визначення розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, який ґрунтується на тому, що розмір збитків повинен відповідати реальній вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, є усталеним та узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 23 травня 2018 року у справі № 729/1523/14.
Судом першої істанції встановлено, що відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 133665 від 02 травня 2023 року, ринкова вартість транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 до пошкодження становить 122870 грн.. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 386075,19 грн.. Матеріальний збиток, завданий власникові транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді на дату оцінки складає 122870 грн..
З врахування положень ст.30Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ремонт транспортного засобу в даному випадку вважається економічно необґрунтованим, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу (386075,19 грн.) перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (122870 грн.), тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним.
За таких обставин власнику транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Страховиком виплачено ОСОБА_2 104870 грн (із розрахунку: ринкова вартість транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR» до пошкодження становить 122870 грн.- вартість залишку ТЗ після страхового випадку-18000 грн.). Виплачена страхова сума повністю покриває матеріальний збиток позивачеві.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що матеріальна шкода, спричинена пошкодженням транспортного засобу, складає 216370 грн., а саме суму зазначену в заказі-наряді № 1150, складеному фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 від 21 травня 2023 року, де зазначено, що вартість запчастин та робіт, необхідних для ремонту транспортного засобу «MITSUBISHI SPACE STAR», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 216370 грн.. Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача в матеріалах справи відсутні.
 При цьому судом першої інстанції помилково не враховано, що відшкодуванню підлягає матеріальна шкода, спричинена пошкодженням автомобіля, яка відповідно до звіту про оцінку становить122870 грн. івласнику транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди так як транспортний засіб вважається фізично знищеним, що і було відшкодовано страховою компанією. А тому підстав для стягнення з відповідача матеріального збитку не має і в задоволенні цієї частини позову слід відмовити.
Що стосується моральної шкоди, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те , що позивачеві пошкодженням його автомобіля спричинена моральна шкода.
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов`язаних з пошкодженням внаслідок неправомірних дій відповідача належного позивачу майна, їх тривалість та наслідки, істотність вимушених змін у його житті, час та зусилля, які були необхідні позивачу для відновлення попереднього стану, та пов`язані з цим його моральні переживання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги задовольнив частково та стягнув з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 2000 грн.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
Наведені в апеляційній скарзі доводи в частині вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, та, переважно, спрямовані на переоцінку доказів у справі, не спростовують висновків суду в цій частині.
Доводи про те, що позивачем належних доказів шкоди, заподіяної здоров`ю не надано і страховиком вони не розглядалися,тобто розмір моральної шкоди не доведено, є безпідставними. Оскільки судом першої інстанції розглядалися вимоги про відшкодування моральної шкоди в межах заявлених вимог, в обґрунтування яких позивач посилався на те, що моральна шкода спричинена не ушкодженням здоров`я,  а тим, що після ДТП його моральний стан погіршився, він відчував емоційний стрес, такі обставини змусили його докласти додаткових зусиль для організації свого життя, він не мав можливості тривалий час користуватися автомобілем. Позивач не обгрунтовував моральну шкоду спричиненням шкоди здоров`ю і судом такі вимоги не розглядалися.Суд першої інстанції правильно керувався положеннями ст.23 ЦК України. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено витрати на правову допомогу, оскільки не надано доказів їх оплати не заслуговують на увагу.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Відповідач вважав, що розмір витрат на правничу допомогу не доведено.
  Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.  Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня    2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі  № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 , від 03 лютого 2021 року у справі  № 554/2586/16-ц.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.  Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
   У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
 За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
  Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
   Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Так, позивачем до суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги від 06.06.2023 року, ордер від 15.06.2023 року про надання правової допомоги позивачеві адвокатом Юдіною Н.М., акт приймання передачі наданих послуг від 21 серпня 2023 року, де зазначено,що позивачеві були надані юридичні послуги,які складаються із усної консультації-500 грн., підготовки та 
подачі позової заяви до суду-5000 грн., представництво у судових засіданнях-4000 грн., заява про долучення практики суду в аналогічних справах-500 грн..Вартість послуг становить 10000 грн.. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє ніякої складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, розмір витрат на правову допомогу є завищеним.
Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).
Таким чином розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, слід зменшити та стягнути з відповідача на користь позивача  2000 грн.  
З урахуванням викладеного резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутого розміру витрат на правничу допомогу з 8631 грн. на 2000 грн..
Відповідач також просив стягнути витрати за надання правової допомоги в сумі 4000 грн.. На підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості відповідачем надано копію договору про надання правової допомоги від 18 жовтня 2023 року, ордер від 27.10.2023 року про надання правової допомоги відповідачеві адвокатом Терещенко О.І., специфікацію про вартість послуг з підготовки апеляційної скарги в сумі 4000 грн., акт приймання- передачі наданих послуг від 19 жовтня 2023 року. Сплата зазначеної суми підтверджується платіжною інструкцією банку від 19 жовтня 2023 року. 
Колегія суддів вважає, що з урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє ніякої складності, апеляційна скарга подана самим відповідачем, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, розмір витрат на правову допомогу є також завищеним.
Таким чином розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню відповідачеві, слід зменшити та стягнути з позивача на користь відповідача 2000 грн.  
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За встановлених обставин при ухваленні судового рішення судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права,  що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, то є підстави для зміни розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог,і з позивача підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір в сумі 1657,23 грн..
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 131500 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 111500 грн. і судового збору в сумі 1134,98 грн. скасувати.
У задовленні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягненні судового збору відмовити.
Змінити рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2023 року в частині витрат на правову допомогу з « 8631 грн.» на «2000 грн.» та змінити загальну суму з «123265,98 грн.» на «4000 грн.»
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1657,23 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: