ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 березня 2024 року           справа №418/2482/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 листопада 2021 року у справі № 418/2482/21 (головуючий І інстанції Калмикова Ю.О.) за позовом ОСОБА_1  до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , старшого техніка віпс (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) майстра сержанта ОСОБА_3 (старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

                                                              У С Т А Н О В И В: 

До Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1  до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , старшого техніка віпс (тип А) ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) майстра сержанта ОСОБА_3 (старшого прикордонних нарядів в пункті пропуску) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що посадовою особою, старшим техніком віпс (тип А) ВПС «Мілове» ім. В. Банних майстером-сержантом ОСОБА_4 (Старшим прикордонних нарядів в пункті пропуску) винесено постанову № 017758/21 від 30.07.2021 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу 1700,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до Постанови «30.07.2021 року о 17:15 год. в пункті пропуску «Мілове» під час здійснення прикордонного контролю виявлено гр. України ОСОБА_1 , який відповідно до інформації, наявної в базі даних Державної прикордонної служби України, 16.03.2020 виїхав з контрольованої території України до тимчасово окупованої території України через КПВВ «Новотроїцьке», а 17:15 в`їхав на територію України з РФ через пункт пропуску «Мілове». Особою надано письмові пояснення, в яких він зазначив, що 30.07.2021 близько 08:00 здійснив виїзд з ТОТ до РФ на напрямку н.п. «Маринівка» (ТОТ) - в районі н.п. «Маринівка», що також підтверджується витягом з БД, відповідно до якого відсутня інформація про виїзд її з ТОТ через КПВВ. Своїми діями ОСОБА_1 , порушив п. 3 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2019 №815, виключно ст.204-2 КУпАП».
Вказану Постанову Позивач вважає протиправною, та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.
Перед складанням постанови Позивачу не були роз`яснені права, зміст постанови не проголошувався, підстави з яких позивач перетинав державний контроль не встановлювалися. Не здійснювалася перевірка наявності обставин, які виключають відповідальність за скоєння адміністративного правопорушення.
Позивач вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в його діях того складу адміністративного правопорушення, який вказано в оскаржуваній постанові. Зокрема, Відповідачами не надано доказів того, що Позивач перетнув державний кордон України саме в той спосіб та в тому місці, які вказані у оскаржуваній постанові.
З відкритих джерел інформації вбачається що незаконними органами влади, які здійснюють незаконне утримання частини території України, а фактично які вчинили «захват» території з громадянами які мешкають на цій території здійснено закриття так званого «кордону».
Відповідно до статті 11 Закону України «Про державний кордон України» встановлено «Особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. Контроль організовується та здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку.» Таким чином, для здійснення правопорушення особа, яка його скоїла повинна була перетнути державний кордон обминаючи посадових осіб, які забезпечували контроль державного кордону, тобто «охорона державного кордону забезпечувалася органами влади, та для його перетину особа уникла своїх обов`язків щодо проходження такого контролю». ,
Втім Позивач вимушений був перетинати пункт пропуску «Маринівка», де був позбавлений можливості виконувати свій цивільний обов`язок щодо проходження паспортного контролю, тому що посадовими органами України не було забезпечено проведення такого контролю. Можливості виконання обов`язку громадянина України повинні кореспондувати дії щодо забезпечення з боку держави необхідного механізму такого його виконання. Не може існувати ситуація, коли громадянин зобов`язав виконати обов`язок, а держава не створила для нього таких умов (з будь-яких причин, враховуючи відсутність обставин форс-мажору, відсутність об`явленого воєнного стану та покладає на громадянин обов`язок виконати ці зобов`язання або відповідати за їх невиконання.
Отже, як вбачається з обставин, пункт пропуску державного кордону «Маринівка» (Донецька область) не було забезпечено належним контролем з боку України. Територія, на якій опинився Позивач на момент введення карантинних заходів є територією, яка контролюється незаконними органами влади, та фактично під час її знаходження, та знаходження будь яких громадян України на цій території є ситуацією яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян.
Крім того, в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення № 017758/21 від 30.07.2021 року зазначено, що ОСОБА_1 вчинене правопорушення не оспорює, вину свою визнає, що є неправдою. Це підтверджується поясненнями від 30.07.2021 року, наданими позивачем, де останній зазначає, що свою вину не визнає так як вважає що має право супроводжувати свою дружину до Харкова на лікування та не може залишити її саму у такий важкий для неї час.
На підставі викладеного, просила суд скасувати Постанову № 017758/21 від 30.07.2021 р. про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн., справу закрити та стягнути судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.. 00 коп.
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 24 листопада 2021 року у справі № 418/2482/21 позов задоволено, внаслідок чого скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справи про адміністративне правопорушення №017758/21 від 30.07.2021 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу у сумі 1700 гривень, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.             
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №017758/21 від 30.07.2021 року особа щодо якої розглядається справа –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 30.07.2021 року о 17 годині 15 хвилин під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» був виявлений, як громадянин України, який 30.07.2021 о 08 год. 00 хв. перетнув державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску через державний кордон України «Саринівка», чим порушила вимоги п. 3 постанови КМУ № 815 від 17.07.2019 року «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій відповідальність за що передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Прийнято рішення щодо застосування до  ОСОБА_1  адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн.
Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №017758/21 від 30.07.2021 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.
Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові №017758/21 від 30.07.2021 року, посилаючись на не порушення ним правил перетину та відсутність складу адміністративного правопорушення, скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів правомірності свого рішення.
Отже, судом встановлено, що на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, та правомірності свого рішення, відповідачем не надані належні, допустимі та достатні докази.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 листопада 2021 року у справі № 418/2482/21 - залишити без задоволення.               
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 24 листопада 2021 року у справі № 418/2482/21 - залишити без змін.                  
Повне судове рішення складено 21 березня 2024  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко