ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" березня 2024 р.           Справа№ Б8/183-11
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Копитової  О.С.
суддів:            Остапенка О.М. 
          Полякова Б.М. 

за участю секретаря судового засідання: Гріщенко А.О.
у присутності представників сторін:
від апелянта - Гапон В.С.,
від ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ»  - не з`явилися,
від ПП «Лекс» - не з`явилися,

розглянувши матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В.
на ухвалу господарського суду Київської області від 31.10.2023 року
у справі №Б8/183-11 (суддя Наріжний С.Ю.)
за заявою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» 
до   приватного підприємства «Лекс»
про    банкрутство

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11 заяву ОСОБА_1 від 20.07.2023 року б/№ (вх. №14224/23) про застосування наслідків недійсності правочину задоволено, прийнято відмову ОСОБА_1 від грошових вимог до приватного підприємства «Лекс» (надалі по тексту - ПП «Лекс», боржник) на суму 1     507 840,00 грн., які включені до 1 черги задоволення вимог кредиторів згідно ухвали господарського суду Київської області від 21.05.2019 року у справі №Б8/183-11, застосовано наслідки недійсності результатів другого повторного аукціону з продажу майна ПП «Лекс» з можливістю зниження його початкової вартості, який відбувся 25.09.2015 року та оформлений протоколом №10 від 25.09.2015 року, а також укладеного між ПП «Лекс`та ОСОБА_1 в результаті проведення такого аукціону Договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4263, шляхом зобов`язання ПП «Лекс» повернути на користь ОСОБА_1 1507 840,00 грн. сплаченої вартості лоту, клопотання ліквідатора ПП «Лекс» арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. від 07.08.2023 року №02-01/43-07/08 (вх. №15147/23) задоволено,  скасовано заходи забезпечення вимог скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора, вжиті згідно ухвали господарського суду Київської області від 29.05.2023 року  у справі №Б8/183-11.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. (надалі по тексту - АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В., апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11 в частині застосування наслідків недійсності результатів другого повторного аукціону з продажу майна ПП «Лекс» з можливістю зниження його початкової вартості, який відбувся 25.09.2015 року та оформлений протоколом №10 від 25.09.2015 року, а також укладеного між ПП «Лекс» та ОСОБА_1 в результаті проведення такого аукціону Договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4263, шляхом зобов`язання ПП «Лекс» повернути на користь ОСОБА_1 1 507 840,00 грн. сплаченої вартості лоту, і ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину від 20.07.2023 року (вх. №14224/23).
Також апелянт в апеляційній скарзі клопоче про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу судом першої інстанції проігноровано той факт, що ОСОБА_1 вже реалізувала своє цивільне право,  на захист способом, що встановлений ч. 3 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності або визнання його банкрутом», а відтак, повторне звернення до суду за захистом права, що вже захищене судом, є недопустимим, спрямованим на шкоду іншим учасникам справи, зокрема, на шкоду заставному кредитору.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2023 року апеляційну скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Остапенка О.М., Полякова Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 року витребувано з господарського суду Київської області матеріали оскарження ухвали господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11.
Від господарського суду Київської області на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 року надійшли матеріали оскарження ухвали господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2024 року апеляційну скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. на ухвалу господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11 залишено без руху. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 року клопотання АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11  задоволено. Поновлено АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. на ухвалу господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11. Розгляд апеляційної скарги АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. призначено на 13.03.2024 року. Вирішено інші процесуальні питання.
26.02.2024 року через відділ документообігу суду від ліквідатора боржника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В.  залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11 в оскаржуваній частині - без змін.
В обґрунтуваннях поданого відзиву ліквідатор зазначає, що постановою господарського суду Київської області від 15.10.2012 у справі  №Б8/183-11 ПП «Лекс» визнано банкрутом  та відкрито ліквідаційну процедуру.
В порядку здійснення ліквідаційної процедури було виявлено у власності боржника нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, площею 203,2 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Дане нерухоме майно є предметом забезпечення вимог ПАТ «Дочірній банк «Сбербанк Росії» (АТ «Міжнародний резервний банк» після зміни найменування).
25.09.2015 року відбувся другий повторний аукціон з продажу майна боржника, а саме: двокімнатної квартири, площею 203,2 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого дане майно було реалізовано за ціною у розмірі 1  507  840,00 грн.
12.10.2015 року між боржником та переможцем аукціону було укладено договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, за умовами якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність об`єкт нерухомості:  двокімнатну квартиру, площею 203,2 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
05.10.2015 року на виконання умов договору, кошти за придбання квартири були перераховані на розрахунковий рахунок продавця ПАТ «Дочірній банк «Сбербанк Росії».
В подальшому, не погодившись з результатами аукціону, АТ «Міжнародний резервний банк» (ПАТ «Дочірній банк «Сбербанк Росії» до зміни найменування) було подано заяву про визнання недійсними результатів аукціону з продажу заставного майна.
Ухвалою господарського суду Київської області від 21.12.2015 року у справі №Б8/183-11 у задоволенні заяви Банку відмовлено.
Однак, постановою суду апеляційної інстанції, яка залишена без змін судом касаційної інстанції ухвалу господарського суду Київської області від 21.12.2015 року у справі №Б8/183-11 скасовано; заяву Банку задоволено; визнано недійсними результати  проведення другого повторного аукціону з продажу майна боржника, а також укладений між боржником та переможцем аукціону гр. ОСОБА_1 договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна.
Надалі, двокімнатну квартиру, площею 203,2 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 повернуто боржнику.
При цьому, незважаючи на оскарження аукціону з продажу даної квартири, грошові кошти, отримані за визнаним судом недійсним правочином, Банком не повернуто.
Крім того, ліквідатор зазначає, що 09.05.2023 року відбувся аукціон з продажу майна боржника, а саме: двокімнатної квартири, площею 203,2 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, на звернення ліквідатора до Банку стосовно вирішення питання про повернення грошових коштів, отриманих від реалізації двокімнатної квартири, площею 203,2 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за наслідком проведення 25.09.2015 року другого повторного аукціону з продажу майна боржника, забезпечений кредитор відмовився повернути такі грошові кошти.
Ліквідатор у поданому відзиві, посилаючись на висновки Верховного Суду, зазначає, що зважаючи на правову природу наслідків недійсності правочину, на обов`язок боржника щодо повернення отриманого за недійсним правочином не поширюються норми  Кодексу України з процедур банкрутства, які регулюють черговість задоволення вимог кредиторів, а його виконання має здійснюватися боржником у позачерговому порядку.  
Таким чином, є очевидним, що віднесення грошових вимог, які виникли у покупця після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у зв`язку з визнанням недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника, до поточних вимог кредиторів, у тому числі витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури, які погашаються в порядку черговості, визначеної ст.ст. 64, 133 Кодексу України з процедур банкрутства, є недопустимим, а повернення отриманого за недійсним правочином має  здійснюватися боржником у позачерговому порядку.
На підставі викладеного, ліквідатор вважає ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині законною та обґрунтованою.
26.02.2024 року через відділ документообігу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В.  залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11 в оскаржуваній частині - без змін.
Обґрунтування поданого відзиву є аналогічними з обґрунтуваннями боржника, викладеними у відзиві ліквідатора.  
13.03.2024 року в судове засідання з`явився представник апелянта  та надав усні пояснення по справі. 
Інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення до суду не направляли.
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття рішення, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності їх представників. 
13.03.2024 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Відповідно до   ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно зі ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Разом з тим, 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № Б8/183-11 за заявою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (надалі по тексту - ДП «МТП «Чорноморськ») до боржника ПП «Лекс» про банкрутство.
Постановою господарського суду Київської області від 15.10.2012 року  визнано банкрутом ПП «Лекс», відкрито його ліквідаційну процедуру. 
Ухвалою господарського суду Київської області від 09.11.2015 року ліквідатором ПП «Лекс» призначено арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.
На даний час у справі триває ліквідаційна процедура.
25.07.2023 року до господарського суду Київської області надійшла заява кредитора ОСОБА_1 від 20.07.2023 року б/№ (вх. № 14224/23) про застосування наслідків недійсності правочину.
В поданій заяві заявник просив суд прийняти відмову ОСОБА_1 від грошових вимог до ПП «Лекс» на суму 1507840 грн, які включені до 1 черги задоволення вимог кредиторів згідно ухвали суду від 21.05.2019 у даній справі; застосувати наслідки недійсності результатів аукціону від 25.09.2015 року, оформленого протоколом № 10, а також договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна за реєстровим номером 4263, шляхом зобов`язання ПП «Лекс» повернути на користь ОСОБА_1 1507840,00 грн сплаченої вартості лоту.
Ухвалою господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11, крім іншого,  заяву ОСОБА_1 від 20.07.2023 року б/№ (вх. №14224/23) про застосування наслідків недійсності правочину задоволено, прийнято відмову ОСОБА_1 від грошових вимог до приватного підприємства «Лекс» (надалі по тексту - ПП «Лекс», боржник) на суму 1     507 840,00 грн., які включені до 1 черги задоволення вимог кредиторів згідно ухвали господарського суду Київської області від 21.05.2019 року у справі №Б8/183-11, застосовано наслідки недійсності результатів другого повторного аукціону з продажу майна ПП «Лекс» з можливістю зниження його початкової вартості, який відбувся 25.09.2015 року та оформлений протоколом №10 від 25.09.2015 року, а також укладеного між ПП «Лекс» та ОСОБА_1 в результаті проведення такого аукціону Договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4263, шляхом зобов`язання ПП «Лекс» повернути на користь ОСОБА_1 1507 840,00 грн. сплаченої вартості лоту. 
Зазначена ухвала в частині задоволення заяви ОСОБА_1 від 20.07.2023 року б/№ (вх. №14224/23) про застосування наслідків недійсності правочину і переглядається судом апеляційної інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В.  слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11 в оскаржуваній частині - без змін, виходячи з наступного.
Як було вищезазначено, ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Київської області з заявою про застосування наслідків недійсності правочину.
Судом встановлено, що в обґрунтуваннях поданої  заяви ОСОБА_1 звертається до судової практики Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15, предметом якої було дослідження правової природи грошових вимог, що виникли у покупця після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури з огляду на визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута.
У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 стверджує, що її вимоги до ПП «Лекс» на суму 1507840,00 грн не є грошовим зобов`язанням у розумінні Кодексу України з процедур банкрутства, тому не можуть регулюватись нормами Кодексу України з процедур банкрутства, які визначають черговість (порядок) задоволення вимог кредиторів.
Таким чином ОСОБА_1 наголошує про необхідність застосування двосторонньої реституції у спірних зобов`язаннях.
Дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції  встановлено, що 25.09.2015 року відбувся другий повторний аукціон (торги) з продажу майна Банкрута, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 203,2 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складено протокол № 10, переможцем торгів стала ОСОБА_1 
12.10.2015 року між ПП «Лекс» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу зазначеного об`єкту нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. 12.10.2015 року та зареєстрований в реєстрі за № 4263.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року у даній справі визнано недійсними результати проведення другого повторного аукціону з продажу майна ПП «Лекс» з можливістю зниження його початкової вартості, який відбувся 25.09.2015 року та оформлений протоколом № 10 від 25.09.2015 року, а також укладений між ПП «Лекс» та ОСОБА_1 в результаті проведення цього аукціону Договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4263.
Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2016 року зазначену постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року  у даній справі залишено без змін.
Постановою Верховного Суду України від 07.12.2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 15.06.2016 року у справі № Б8/183-11.
В подальшому, ухвалою господарського суду Київської області від 30.08.2016 року  в межах даної справи про банкрутство скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна серія та номер: 4264, видане 12.10.2015 року приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В.; припинено державну реєстрацію права власності за номером запису про право власності - 11567912, дата державної реєстрації - 12.10.2015 року, реєстратор - приватний нотаріус КМНО Стрельченко О.В.
Ухвалою господарського суду Київської області від 27.07.2017 року витребувано з чужого незаконного володіння на користь ПП «Лекс» двокімнатну квартиру, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 169,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний вище об`єкт нерухомості - двокімнатна квартира, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 169,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом забезпечення грошових вимог кредитора АТ «МР Банк» (попереднє найменування: ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії»).
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, ОСОБА_1 , як переможцем аукціону, було сплачено на користь боржника грошові кошти в загальній сумі 1507840,00 грн, у т.ч. 376960,00 грн гарантійного внеску та 1130880,00 грн доплата різниці між гарантійним внеском та кінцевою ціною лоту.
В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Київської області із заявою від 22.02.2019 б/№ (вх. № 3714/19) про визнання грошових вимог до Боржника у сумі 2311714,64 грн.
У вказаній заяві ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 216 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Закон про банкрутство), в редакції, чинній з 19.01.2013 року, заявила вимоги до Боржника у сумі сплаченої вартості лоту 1507840,00 грн та додатково нарахувала інфляційні втрати (668274,69 грн) і 3% річних (135599,95 грн) за період з 24.02.2016 року  по дату звернення із заявою до суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в ред., чинній з 19.01.2013 року, кредитор за недійсним правочином (договором) або спростованою майновою дією має право вибору: погашення свого боргу в першу чергу в процедурі банкрутства або виконання зобов`язання боржником у натурі після закриття провадження у справі про банкрутство.
Ухвалою господарського суду Київської області від 21.05.2019 року  у даній справі про банкрутство (яка залишена в силі постановами Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 року та Верховного Суду від 04.12.2019 року), заяву ОСОБА_1 задоволено частково; визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до ПП «Лекс» на суму 1507840,00 грн - 1 черга задоволення вимог кредиторів, а також на суму сплаченого судового збору; в іншій частині заявлені вимоги відхилено.
Звертаючись з заявою про застосування наслідків недійсності правочину, ОСОБА_1 посилалась на втрату чинності Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та положення Кодексу України з процедур банкрутства, а також правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.09.2021 року у справі №904/1907/15, від 19.01.2021 року у справі №916/4181/14 та від 09.06.2021 року у справі №911/5186/14.
Розглядаючи вказану заяву судом зазначено про наступне.
За приписами ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ч.6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.
Частиною 1  п. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до преамбули Кодексу України з процедур банкрутства, цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Отже одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення вимог кредиторів.
Тому визначення підстав виникнення (природи, характеру) пред`явлених особою вимог до боржника є важливим елементом реалізації наведеної мети, оскільки від цього залежить набуття особою статусу кредитора у справі про банкрутство, який може бути набутий лише за умови пред`явлення вимог до боржника, які ґрунтуються на визначених законом вимогах та підставах.
Поняття кредитора у справі про банкрутство розкрито в абзаці 11 ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства, згідно з яким кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
За приписами абзаців 4, 13 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, боржником є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.
Згідно з абзацом 5 ст.  1 Кодексу України з процедур банкрутства, грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.
Отже, положення ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства пов`язують можливість набуття особою (як фізичною, так і юридичною) статусу кредитора у справі про банкрутство з наявністю в неї вимог щодо грошових зобов`язань до боржника.
Такі вимоги залежно від моменту виникнення грошового зобов`язання до боржника можуть бути: - конкурсними - вимогами, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; - поточними - вимогами, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Тлумачення змісту ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України свідчить, що недійсний правочин не створює для сторін тих прав і обов`язків, які він мав створювати, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю.
Такі юридичні наслідки під час виконання сторонами недійсного правочину поєднуються з реституційними, які полягають у поверненні в натурі кожною стороною одна одній, одержаного ними на виконання цього правочину.
Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами.
Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.
Кодекс України з процедур банкрутства не передбачає особливостей порядку виконання боржником обов`язку щодо повернення отриманого ним за недійсним правочином під час провадження у справі про банкрутство у співставленні із загальними нормами цивільного законодавства.
Суд звертає увагу, що чинний Кодекс України з процедур банкрутства ототожнює вимоги кредиторів до боржника із вимогами щодо грошових зобов`язань до боржника, і саме такі вимоги є предметом розгляду в провадженні у справі про банкрутство.
Грошовим зобов`язанням в абзаці 5 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства законодавець визначає зобов`язання, змістом якого є право вимоги кредитора і кореспондуючий йому обов`язок боржника зі сплати грошових коштів, що виникло відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших передбачених чинним законодавством України підставах.
Однак з урахуванням правової природи наслідків недійсності правочину встановлений у ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України обов`язок сторін недійсного правочину щодо повернення одержаного на виконання цього правочину не є грошовим зобов`язанням у розумінні Кодексу України з процедур банкрутства з огляду на наступне.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства одним з наслідків визнання боржника банкрутом, зокрема, є те, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
За змістом ст. 1, ч. 1 ст.  59 Кодексу України з процедур банкрутства, поточні вимоги кредитора до боржника можуть виникати у період з моменту відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство до визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, оскільки із визнання боржника банкрутом у нього не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), за винятком витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (аналогічний висновок, викладений у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/4181/14).
Отже, у ліквідаційній процедурі нові зобов`язання у банкрута можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у Кодексу України з процедур банкрутства, і порядок їх виконання визначений спеціальними нормами цього Кодексу. Такими випадками є зобов`язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури (аналогічний висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 911/5186/14).
Вимоги щодо повернення отриманого за недійсним правочином наведеними випадками не охоплюються, позаяк за своє природою є лише передбаченими законом наслідками, зумовленими недійсністю правочину.
Крім того, вважає за необхідне  наголосити, що ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства урегульовано черговість (порядок) задоволення саме вимог кредиторів у справі про банкрутство боржника, які передбачають пропорційність погашення кожної черги вимог за недостатності майна боржника.
Віднесення у цьому разі грошових вимог, які виникли у покупця після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у зв`язку з визнанням недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, до поточних вимог кредиторів, у тому числі витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури, які погашаються в порядку черговості, визначеної ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства, є недопустимим.
Адже у такому випадку може мати наслідком відтермінування встановленого ч. 1 ст.  216 Цивільного кодексу України обов`язку на невизначений строк або ж в цілому робить досить примарним з урахуванням здійснення щодо боржника провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) повернення сплаченої покупцем грошової суми, що є несправедливим щодо нього як сторони недійсного правочину, яка повернула отримане за договором майно продавцю. Таке розуміння правових наслідків недійсності правочину не узгоджується та суперечить нормам ст. 216 Цивільного кодексу України, яка пов`язує застосування наслідків недійсності правочину лише з однією умовою - визнання судом такого правочину недійсним.
Тому, зважаючи на правову природу наслідків недійсності правочину, на обов`язок боржника щодо повернення отриманого за недійсним правочином не поширюються норми Кодексу України з процедур банкрутства, які регулюють черговість (порядок) задоволення вимог кредиторів, а його виконання має здійснюватися боржником у позачерговому порядку.
Вказана вище правова позиція відображена в постанові Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 року у справі № 904/1907/15.
Таким чином положення ст. 216 Цивільного кодексу України пов`язують застосування наслідків недійсності правочину лише з однією умовою - визнання судом такого правочину недійсним.
Отже у даному випадку за результатом визнання недійсним Договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна від 12.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Стрельченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4263, укладеного між ПП «Лекс» та ОСОБА_1 , відповідно до норми ст. 216 Цивільного кодексу України, ОСОБА_1 зобов`язана повернути на користь ПП «Лекс» одержане нерухоме майно, а ПП «Лекс», у свою чергу, зобов`язане повернути на користь ОСОБА_1 одержані грошові кошти в сумі 1507840,00 грн.
Відтак доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 23.09.2021 року у справі № 904/1907/15.
Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим  висновок місцевого  про задоволення заяви ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину.
При цьому, колегія суддів враховує посилання апелянта на той факт, що право ОСОБА_1 вже було захищене судом шляхом визнання її грошових вимог.
При цьому, ОСОБА_1  в поданій заяві фактично заявила про відмову від кредиторських вимог, зокрема з метою дотримання встановленого порядку застосування наслідків недійсності правочину, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Апеляційний суд зазначає, що Кодекс України з процедур банкрутства  не забороняє особам, визначеними судом кредиторами боржника відмовитися від їх кредиторських вимог та просити суд захистити їх порушене право в інший передбачений діючим законодавством спосіб.
Крім того, слід врахувати і той факт, що спірне майно (двокімнатна квартира, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 169,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) було реалізовано повторно на других повторних торгах 09.05.2023 року, про що зазначає і сам апелянт в апеляційній скарзі і відповідно боржником повторно отримано кошти від реалізації вказаного майна.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі спростовуються встановленими у справі обставинами та не  доводять порушення або неправильного застосування норм матеріального та процесуального права місцевим судом.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 269, ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію  акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. на ухвалу господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11   залишити без задоволення.
2.Ухвалу господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11   в оскаржуваній частині залишити без змін.
3.Матеріали оскарження ухвали господарського суду Київської області від 31.10.2023 року у справі №Б8/183-11 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано  26.03.2024 року.

Головуючий суддя                                                            О.С. Копитова 

Судді                                                                                О.М. Остапенко

                                                                                Б.М. Поляков