ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2024 року	Львів	Справа № 500/1625/23 пров. № А/857/20600/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Чортківської міської ради Тернопільської обл. на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.10.2023р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Квятковського Дмитра Васильовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Чортківської міської ради Тернопільської обл. про визнання протиправним та скасування рішення про продаж на земельних торгах права оренди на земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту (суддя суду І інстанції: Мартиць О.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12.10.2023р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 12.10.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

20.04.2023р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) представник адвокат Квятковський Д.В., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Чортківської міської ради Тернопільської обл. № 1382 від 31.03.2023р. «Про продаж на земельних торгах права оренди на земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с.Росохач Чортківського району Тернопільської області» (Т.1, а.с.2-11, 143).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників страви (у письмовому провадженні) (Т.1, а.с.145 і на звороті).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.10.2023р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Чортківської міської ради № 1382 від 31.03.2023р. «Про продаж на земельних торгах права оренди на земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с.Росохач Чортківського району Тернопільської області»; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чортківської міської ради в користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. (Т.1, а.с.244-248).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Чортківська міська рада Тернопільської обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (Т.1, а.с.1-8).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме наявність спору між позивачем та Чортківською міською радою, наявність родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем.
Зокрема, документ про право власності спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно - земельну ділянку площею 1,8300 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Росохацької сільської ради, є відсутнім, що унеможливлює спадкування майна, яке не входить до спадкової маси.
Спірна земельна ділянка, яка належить міській раді, не відчужується відповідачем, а на аукціон виставлено лише право оренди, через що права позивача в цій ситуації не будуть порушені.
Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 не надано до суду доказів тих обставин, що Чортківською міською радою вживаються заходи, які можуть ускладнити виконання рішення Чортківського районного суду в справі № 608/36/23, чим фактично не надано обґрунтування того, що скасування оскаржуваного рішення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Суд при прийнятті рішення також не врахував, що частиною 11 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
Таким чином, Чортківський районний суд Тернопільської обл., задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, та Тернопільський окружний адміністративний суд при прийнятті оскаржуваного рішення здійснили безпідставне порушення права власності відповідача на розпорядження щодо земель, які перебувають у власності Чортківської міської територіальної громади, протиправно надавши перевагу позиції позивача, в той час як доводи позивача не були мотивованими та обґрунтованими.

Представник позивача - адвокат Квятковський Д.В. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.22-26).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.07.2021р. у справі № 500/2597/21 визнано протиправною бездіяльність Чортківської міської ради щодо нерозгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_2 від 28.01.2021р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; зобов`язано Чортківську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 28.01.2021р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер 6125587000:01:001:4531, у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,8300 га на території Росохацької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл. та прийняти відповідне рішення (Т.1, а.с.104-113).
Рішення суду не виконано, відповідне рішення Чортківською міською радою прийнято не було, а ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_2 помер (Т.1, а.с.78).
Після невключення приватним нотаріусом, який оформляв спадкову справу померлого ОСОБА_2 , спірної земельної ділянки до спадкового майна, позивач звернувся до Чортківського районного суду Тернопільської обл. з позовом про визнання права власності на спадкове майно (про визнання за ним права на завершення приватизації земельної ділянки кадастровий номер 6125587000:01:001:4531), справа № 608/36/23 (Т.1, а.с.79-84).
Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 24.02.2023р. вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1,8300 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Росохацької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, на яку ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській обл. № 19-1198/14-20-СГ від 17.02.2020р., шляхом заборони вчинення будь-які дії з нею. До набрання чинності рішення у вказаній справі заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 1,8300 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Росохацької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, на яку ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 19-1198/14-20-СГ від 17.02.2023р. (Т.1, а.с.118-121).
Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 15.03.2023р. виправлено допущену в резолютивній частині ухвали суду від 24.02.2023р. у справі № 608/36/23 описку, а саме викладено другий та третій абзац в такій редакції:
«Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1,8300 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Росохацької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл. на яку ОСОБА_2 було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській обл. № 19-1198/14-20-СГ від 17.02.2020р., кадастровий номер 6125587000:01:001:4531, шляхом заборони вчинення будь-яких дій з нею.
До набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам, зокрема Чортківській міській раді (вул.Шевченка, 21; м.Чортків, Тернопільська область, 48501, код ЄДРПОУ 24636045) у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 1,8300 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Росохацької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл., на яку ОСОБА_2 було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській обл. № 19-1198/14-20-СГ від 17.02.2020р., кадастровий номер 6125587000:01:001:4531» (Т.1, а.с.122-123).
Зазначені ухвали залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 05.06.2023р. та постановою Верховного Суду від 01.11.2023р. (Т.2, а.с.27-33).
31.03.2023р. відповідачем прийнято оскаржуване рішення № 1382 «Про продаж на земельних торгах права оренди на земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с.Росохач Чортківського району Тернопільської області», пунктом 1 якого включено земельну ділянку, кадастровий номер 6125587000:01:001:4531 до Переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди якої пропонується для продажу на земельних торгах у формі електронного аукціону згідно з додатком 1 (Т.1, а.с.92-93).
12.04.2023р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 71553052 щодо примусового виконання ухвали Чортківського районного суду Тернопільської обл. про забезпечення позову в справі № 608/36/23 (Т.1, а.с.199-201).

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення № 1382 від 31.03.2023р. винесено відповідачем під час існування заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони до набрання чинності рішення у справі будь-яким особам, зокрема Чортківській міській раді у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 1,8300 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Росохацької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл., на яку ОСОБА_2 було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській обл. № 19-1198 14-20-СГ від 17.02.2020р., кадастровий номер 6125587000:01:001:4531, внесених ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської обл. від 24.02.2023р. у справі № 608/36/23.
На переконання суду, приймаючи оскаржуване рішення відповідач порушив принцип своєчасності та розсудливості, оскільки дії відповідача всіляко спрямовані на перешкоджання позивачу в реалізації його права отримати земельну ділянку у власність. При цьому, особа не може бути ретроспективно позбавлена майнових прав за власним бажанням органу місцевого самоврядування у будь-який час, тоді як сама особа покладається на легітимність добросовісних дій органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

За змістом ч.2 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.124 Основного Закону України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997р. № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства  вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011р. № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга  статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
У Рішенні від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать  Конституції  і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.
Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.
При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. № 3-рп/2003).

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.
Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
При цьому порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Відповідно до висновку, що сформульований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016р. у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі № 802/2474/17-а.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.
Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення.

В розглядуваній справі під час судового розгляду належить з`ясувати, зокрема, чи було спірне рішення Чортківської міської ради Тернопільської обл. № 1382 від 31.03.2023р. «Про продаж на земельних торгах права оренди на земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с.Росохач Чортківського району Тернопільської області» прийняте у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також чи таке порушувало законні права та інтереси позивача.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

З огляду на предмет спору та нормативно-правову регулювання спірних правовідносин, дотримання встановленого порядку відведення у власність земель державної або комунальної власності становить особливий суспільний інтерес, оскільки відповідно до ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. 
У зв`язку з цим, важливим є суворе дотримання порядку відведення землі у власність фізичним або юридичним особам, а також забезпечити конкурентний спосіб розпорядження таким суспільним активом як земля.
Тільки такий підхід забезпечить раціональне використання землі, а також реалізацію принципу рівності перед законом та запобігання всім формам дискримінації.

За змістом статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
За змістом частин першої - третьої та п`ятої ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно з ч.1 ст.117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
В рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.
На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
Відповідно до п.«б» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України.
Частиною 1 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 ЗК України.

Крім того, виходячи з аналізу ст.118 ЗК України, вбачається, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:
- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;
- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;
- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;
- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст.118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність.

Колегія суддів зазначає, що включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних торгах, не передбачено серед підстав для відмови, визначених у ч.7 ст.118 ЗК України, проте така підстава для відмови передбачена у ст.136 ЗК України.
Так, згідно із ч.5 ст.136 ЗК України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Отже, ЗК України чітко визначено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів, тому вирішальним фактором є включення земельних ділянок до переліку земель, які виставлені на земельні торги.
Верховний Суд розглядав справи, де поставало таке ж питання, і у постанові від 03.04.2018р. у справі № 815/3059/17 дійшов висновку, що віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.
У подальшому, вказана правова позиція була підтримана в інших постановах Верховного Суду, зокрема, від 23.01.2020р. у справі № 620/1058/19, від 28.10.2020р. у справі № 819/1976/17, від 22.10.2020р. у справі № 815/7279/16, від 30.03.2021р. у справі № 2040/6485/18, від 13.04.2021р. у справі № 818/1470/18, від 29.10.2021р. у справі № 340/1039/20, від 29.11.2021р. у справі № 340/1037/20, від 15.07.2021р. у справі № 520/3930/19 та від 25.05.2022р. у справі № 620/1060/21.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що наявність рішення органу влади про відбір земельної ділянки для продажу права на неї на земельних торгах за встановлених у цій справі обставин впливає на права та інтереси позивача, батько якого за життя розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, неодноразово звертався до міської ради із заявами про затвердження вказаного проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, а також звертався до суду із позовом про зобов`язання міської ради повторно розглянути його заяву.
          Незважаючи на вказані дії ОСОБА_2 , наявність судового рішення про задоволення його позову, відповідачем не було прийнято рішення про передачу спірної ділянки у власність.
          Після смерті ОСОБА_2 із відповідними вимогами до відповідача і судових органів звернувся його спадкоємець ОСОБА_1 .

          Водночас, ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської обл. від 24.02.2023р., із урахуванням ухвали суду від 15.03.2023р., у цивільній справі № 608/36/23 були вжиті заходи забезпечення позову, згідно яких накладено арешт на земельну ділянку площею 1,8300 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Росохацької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл. на яку ОСОБА_2 було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській обл. № 19-1198/14-20-СГ від 17.02.2020р., кадастровий номер 6125587000:01:001:4531, шляхом заборони вчинення будь-яких дій з нею; до набрання чинності рішення у справі заборонено будь-яким особам, зокрема Чортківській міській раді у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 1,8300 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Росохацької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл., на яку ОСОБА_2 було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській обл. № 19-1198/14-20-СГ від 17.02.2020р., кадастровий номер 6125587000:01:001:4531».

З огляду на вищевказані обставини в позивача виникли правомірні очікування на те, що відповідача не буде вживати будь-яких заходів щодо зміни правового статусу спірної ділянки.
Поняття «легітимні очікування», головним чином походять від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання.
Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

Конституційний Суд України, розвиваючи практику застосування ст.8 Основного Закону України, указав, що верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій держави. Верховенство права як нормативний ідеал, до якого має прагнути кожна система права, і як універсальний та інтегральний принцип права необхідно розглядати, зокрема, у контексті таких основоположних його складових: принцип законності, принцип юридичної визначеності, принцип справедливого суду.  Верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат (абзаци третій, четвертий, шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.06.2019р. № 6-р/2019).
Конституційний Суд України виходить з того, що принцип юридичної визначеності як складова конституційного принципу верховенства права є сукупністю вимог до  організації та функціонування системи права, процесів правотворчості та правозастосування у спосіб, який забезпечував би стабільність юридичного становища індивіда. Зазначеного можна досягти лише шляхом законодавчого закріплення якісних, зрозумілих норм (абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 06.03.2019р. № 3-р/2019).
Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування).  Таким чином, юридична визначеність передбачає, що  законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий - шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.06.2019р. № 6-р/2019).
За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 22.09.2005р. № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).
У свою чергу, принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з  одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. № 1-2/2016).

Відповідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин належить до компетенції міських рад.

31.03.2023р. відповідачем прийнято оскаржуване рішення № 1382 «Про продаж на земельних торгах права оренди на земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с.Росохач Чортківського району Тернопільської області», пунктом 1 якого включено земельну ділянку, кадастровий номер 6125587000:01:001:4531 до Переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди якої пропонується для продажу на земельних торгах у формі електронного аукціону згідно з додатком 1 (Т.1, а.с.92-93).
До зазначеного переліку включено спірну земельну ділянку.

Разом з тим, на момент прийняття вказаного рішення органу місцевого самоврядування діяли вжиті судом заходи забезпечення в цивільній справі № 608/36/23, згідно яких було заборонено будь-яким особам, зокрема Чортківській міській раді, у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 1,8300 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Росохацької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл., на яку ОСОБА_2 було розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській обл. № 19-1198/14-20-СГ від 17.02.2020р., кадастровий номер 6125587000:01:001:4531

На підставі вищезазначеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач, здійснюючи функції розпорядника землями комунальної власності Чортківської міської територіальної громади, з огляду на наявність судових обмежень та заборон, неправомірно розпорядився земельною ділянкою, включивши її до Переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди якої пропонується для продажу на земельних торгах у формі електронного аукціону.
Твердження апелянта про неврахування судом першої інстанції приписів ч.11 ст.150 ЦПК України не можуть вважатися переконливими, оскільки вжиття судом заходів забезпечення передувало прийняттю спірного рішення про продаж на земельних торгах права оренди на земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту.

          Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, наявність підстав для його задоволення, із вищевказаних мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Чортківську міську раду Тернопільської обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чортківської міської ради Тернопільської обл. на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.10.2023р. в адміністративній справі № 500/1625/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Чортківську міську раду Тернопільської обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 05.01.2024р.