УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/14684/23 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М. 
Категорія 55 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №295/14684/23 за матеріалами позовної заяви  ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про судовий захист цивільного права та інтересів при складанні проекту рішення про відмову за заявою від 08 травня 2020 року 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 22 листопада 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Чішман Л.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради. Просить: прийняти до розгляду її позовну заяву про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів при складанні проекту рішення про відмову за заявою від 08 травня 2020 року; прийняти заперечення при розгляді позовної заяви про судовий захист змінювати: суть позовної заяви, обґрунтування позовної вимоги, правовідносин між сторонами та юрисдикцію, оскільки бажає захищати порушені цивільні права та інтереси за правилами цивільного судочинства; визнати незаконним рішення, дії чи бездіяльність Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при складанні проекту рішення про відмову по заяві від 08 травня 2020 року; прийняти до розгляду 15 випадків вчинення незаконних рішень, дій чи бездіяльності при складанні проекту рішення про відмову за заявою від 08 травня 2020 року, як обґрунтування позовної вимоги, якими порушені цивільні права та інтереси, та заподіяні душевні страждання, якими погіршено її здоров`я; прийняти пояснення стосовно відшкодування моральної шкоди, заподіяної 15 випадками недодержання вимог, встановлених законом, які визивали душевні страждання; прийняти пояснення стосовно розміру моральної шкоди та відшкодувати моральну шкоду за вчинення 15 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності в сумі 150 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при складанні проекту рішення про відмову за її заявою від 08 травня 2020 року допустив вчинення 15 випадків незаконних рішень, дій чи бездіяльності. Зокрема: незаконно відмовив надати висновок, про що було зазначено в заяві від 08 травня 2020 року; незаконно виклав висновок в листі від 05 квітня 2021 року №25/Д-148із про те, що діючим земельним законодавством не передбачено питання погодження місця розташування земельної ділянки при розгляді заяв громадян, але п.5.29 Положення про Департамент до повноважень відносить погодження місця розташування земельних ділянок; незаконно склав проект рішення про відмову з додатком списки без висновку спеціалістів щодо попереднього розгляду матеріалів заяви від 08 травня 2020 року та без врахування в п.6 документів, долучених до заяви від 08 травня 2020 року, а саме викопіювання з плану, на якому зазначено бажане місце земельної ділянки, листа БТІ від 10 лютого 2010 року №400, акта обстеження земельної ділянки; незаконно склав проект рішення про відмову з недодержанням вимог закону, оскільки на проекті рішення про відмову відсутня дата складання, відсутній запис питання «Про відмову суб`єктам земельних відносин..», незаконний запис питання «Про розгляд заяв суб`єктів земельних відносин…», незаконне внесення в проект рішення висновку про те, що контроль за виконанням цього рішення покласти на заступника міського голови, незаконне внесення в проект рішення висновку про те, що міський голова С.І. Сухомлин, такі документи згідно своїх повноважень не складає та не підписує, відсутність підпису відповідальної особи, яка склала проект рішення про відмову; складання додатку до проекту рішення про відмову «Списки…» з недодержанням вимог закону, оскільки на додатку здійсненний незаконний запис «до рішення Житомирської міської ради», відсутній запис додаток до проекту рішення про відмову, відсутня дата до якого проекту рішення відноситься додаток; незаконне порушення строку, встановленого законом, розгляду заяви від 08 травня 2020 року, оскільки на проекті рішення про відмову відсутня дата складання проекту, а сам проект оприлюднений 15 липня 2020 року та розглянутий на 70 сесії ради 7 скликання 30 липня 2020 року, тобто через 80 днів; незаконний виклад висновку в пункті 6 додатку «Списки…, яким відмовлено» витяг про те, що з схеми зонування території міста земельна ділянка розташована в зоні мішаної багатоповерхової забудови та громадської забудови (Ж-4), оскільки (Ж-4) – це територія забудови всього мікрорайону «Хмільники», а у земельної ділянки є своя територія забудови, яка на генеральному плані зазначена як садибна житлова забудова, до заяви від 05 травня 2020 року додавався фотомонтаж забудови даної території, який незаконно не враховано, що ця територія забудована одноповерховими будинками; не враховано рішення сесії від 28 травня 2003 року №193, яким по АДРЕСА_1 (суміжний) передаються у приватну власність для житлового будівництва – 0,100 га, для садівництва – 0,0903 га; не враховано рішення сесії від 21 червня 2012 року №400, яким наданий дозвіл на складання проекту землеустрою Гаражному кооперативу «Хмільники» на самовільно збудовані 210 гаражів (суміжна ділянка на 1,20 га); висновок про те, що частина земельної ділянки розташована в зоні вулиць в червоних ліній (ТР-2), так як згідно з фрагментом плану червоних ліній, який додавався до заяви від 08 травня 2020 року, на якому зазначене бажане місце земельної ділянки, вбачається, що земельна ділянка не розташована в межах «червоних ліній», окрім того, наданий фрагмент плану червоних ліній не відповідає викопіюванню, затвердженому 09 грудня 2005 року №583 та листу від 26 лютого 2021 року №25/Д-117із з висновком проте, що окреме рішення про затвердження червоних ліній при затвердженні генерального плану не приймалося; незаконний висновок про те, що земельна ділянка знаходиться в санітарно-захисній зоні об`єктів транспорту, оскільки міська рада в листі від 26 лютого 2021 року №25/Д-117 із зазначила, що окремого рішення міської ради щодо затвердження плану обмежень земельних ділянок, які знаходяться в санітарно-захисній зоні транспорту, не приймалося; незаконна відмова винести на розгляд 70 сесії, 30 липня 2020 року проекту рішення про відмову з додатком «Списки…яким відмовлено» в якому в п.6 ОСОБА_1 ; рішення від 30 липня 2020 року №1970, 70 сесії не є рішенням про відмову; незаконне оформлення рішення 70 сесії 7 скликання від 30 липня 2020 року №1970, оскільки проект рішення про відмову з додатком «Списки…яким відмовлено» на 70 сесію 7 скликання 30 липня 2020 року не виносився, не розглядався, рішення №1970 про відмову не приймалося. Спричинення моральної шкоди аргументує погіршенням здоров`я та душевними стражданнями – розчаруванням, відчуттям несправедливості та іншими негативними переживаннями. Вона позбавлена можливості реалізації звичок та побажань, що сприяло погіршенню відносин із оточуючими людьми. Порушення її конституційних прав під час розгляду звернення призвело до погіршення життєвих зв`язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 22 листопада 2023 року ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить встановити юрисдикцію позовної заяви про судовий захист цивільного права та інтересів при складанні проекту рішення про відмову за заявою від 08 травня 2020 року, ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, позбавляє її права захищати в суді порушені цивільні права та інтереси, скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд незаконно відмовив у доступі до правосуддя, оскільки випадки недодержання вимог закону призвели до постановлення помилкової ухвали. Розглядаючи питання про відкриття провадження за її позовною заявою, суд вчинив недодержання вимог закону: незаконне внесення в ухвалу висновків, які взагалі не відповідають обставинам позовної заяви, в якій не має вимоги щодо оскарження рішення 70 сесії від 30 липня 2020 року, оскарження рішення вказаної сесії, оскільки рішення є повноваженнями голови міської ради, а не Департаменту містобудування та земельних відносин; виклад в ухвалі 10 висновків стосовно оскарження вимоги 70-ї сесії 7 скликання від 30 липня 2020 року, якої взагалі немає в позовній заяві чітко вказує на порушення ст.2 ЦПК України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та її прав на справедливий суд; суд першої інстанції не врахував ту обставину, що вона звернулася до суду з метою захисту порушених цивільних прав при складанні проекту рішення про відмову за заявою від 08 травня 2020 року; незаконне застосування тлумачення 26 висновків із Законів України, які не підлягають застосуванню при розгляді питання про відкриття провадження за позовною заявою про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів; незаконна відмова застосувати закони, які підлягають застосуванню при розгляді питання про відкриття провадження; незаконна зміна сутті обґрунтування зазначеного в позовній заяві та сутті позовної заяви; незаконна відмова врахувати висновки, зазначені у вимозі 2 позовної заяви; незаконна відмова при розгляді заяви врахувати та надати правову оцінку вимозі 4 позовної заяви; незаконний виклад висновків, який не відповідає обставинам позовної заяви про вчинення 15 випадків порушення цивільних прав та інтересів; незаконний виклад висновків в ухвалі: незаконно відмовлено зазначити законні підстави для відмови, незаконна зміна висновків та внесення висновків щодо вимог, які не заявлялися в позовній заяві. Вважає, що їй незаконно відмовили мати незаборонені законом цивільні права, чим не забезпечено право на справедливий суд, на доступ до правосуддя та застосований надмірний формалізм.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Судова повістка про виклик у судове засідання на 17 січня 2024 року вручена позивачу ОСОБА_1 26 грудня 2023 року (а.с.54), а відповідачу Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради – 26 грудня 2023 року (а.с.55). Про причини неявки сторони суд не сповістили. У разі неповідомлення про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша ст.19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. За таких обставин, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Законодавець у частині першій ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

За змістом частини першої ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 частини першої ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п.1 частини першої ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 порушення її конституційних прав обґрунтовує тим, що Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при складанні проекту рішення про відмову за її заявою від 08 травня 2020 року вимоги законодавства порушив 15 раз, чим завдано їй моральної шкоди.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Із наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

У пункті 7 частини першої ст.4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини п`ятої ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Ураховуючи вищевикладене, при вирішенні судом позову в цій справі, насамперед підлягає дослідженню правомірність дій відповідача під час складання проекту рішення про відмову за заявою від 08 травня 2020 року. Вказані обставини не пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб, оскільки ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку не набула. 

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду є правильним, оскільки стосується спору фізичної особи з органом місцевого самоврядування, предметом якого є перевірка законності дій та бездіяльності цього органу, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. 

Відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення публічно-правового спору, а тому також підлягає розгляду адміністративним судом за правилами частини п`ятої ст.21 КАС України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права та з огляду на вищевикладене додаткового правового обґрунтування не потребує. 

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 22 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 22 січня 2024 року.