ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року	Львів	Справа № 300/3897/23 пров. № А/857/18055/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                        Пліша М.А.,
суддів                                                             Мікули О.І., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року (головуючий суддя Матуляк Я.П., м. Івано-Франківськ ) у справі № 300/3897/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення від 19.05.2023 за № 092850019886, зобов`язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 19.05.2023 за № 092850019886 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності;
зобов`язати відповідача призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 23.03.2023 пенсію но інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1778-ХІІ у розмірі 100 процентів мінімального розміру пенсії за віком.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і задовольнити його позовні вимоги.
В апеляційній скарзі зазначає, що з 23 березня 2023 року йому встановлено II групу інвалідності, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ЛАГ №207922 від 29 березня 2023 року, виданою Калуською міжрайонною МСЕК.
12 травня 2023 він звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 19 травня 2023 року № 092850019886 йому відмовлено у призначенні такого виду пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Свою відмову у призначенні пенсії по інвалідності відповідач мотивував тим, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-1V особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією - для інвалідів II та III груп від 43 років до досягнення 45 років включно необхідний страховий стаж становить 10 років. Згідно поданих документів його страховий стаж складає 07 років 01 місяць 19 днів.
При цьому відповідачем протиправно та безпідставно не враховано, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, інвалідам внаслідок загального захворювання, які не мають достатнього для призначення повної пенсії стажу роботи (стаття 25), призначається пенсія по інвалідності при неповному стажі роботи в розмірі, пропорційному наявному стажу, але не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної групи інвалідності (стаття 94).
Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1778-ХІІ інвалідам II групи соціальна пенсія призначається у розмірі 100 процентів мінімального розміру пенсії за віком.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
Томку апелянт вважає, що має право па призначення пенсії по інвалідності у розмірі 100 процентів мінімального розміру пенсії за віком з часу встановлення інвалідності, тобто з 23 березня 2023 року.
В той же час Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, як суб`єкт владних повноважень, відмовляючи в призначенні пенсії по інвалідності трактує та застосовує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому тлумаченню та застосуванню законодавства України.
Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наведеним вище обставинам та прийшов до необґрунтованого і безпідставного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. За таких обставин суд першої інстанції безпідставно надав перевагу нормам Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-1V.
При цьому суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин статтю 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої інвалідам внаслідок загального захворювання, які не мають достатнього для призначення повної пенсії стажу роботи, призначається пенсія по інвалідності при неповному стажі роботи в розмірі, пропорційному наявному стажу, але не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної групи інвалідності.
При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував підходи, що були застосовані у своїй практиці Великою Палатою Верховного Суду. Зокрема у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 442/456/17 Велика Палата Верховного Суду, здійснюючи відступ від позиції Верховного Суду України, вказала на те, що цей Суд при ухваленні постанови від 25 травня 2016 року у справі № 419/794/15-а віддав перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України, водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд повинен застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ, а звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
У постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 492/446/15-а Велика Палата Верховного Суду, обґрунтовуючи необхідність відступу від позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2013 року у справі № 21-241а13, також врахувала правовий висновок ЄСПЛ, сформований у рішенні у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50-56), де Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону»; у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускаю неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Таким чином рішення суду є незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, в силу чого підлягає до скасування.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.03.2023 за №207922 ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності внаслідок загального захворювання.
12.05.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
У зв`язку з впровадженням принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 19.05.2023 за № 092850019886.
Підставою для відмови у призначенні позивачу із пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слугувала відсутність необхідного страхового стажу. Так, при встановленому статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідному страховому стажі для інвалідів ІІ та ІІІ груп від 43 років до досягнення 45 років включно - 10 років, у позивача наявний страховий стаж становить 07 років 01 місяць 19 днів.
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
У відповідності до вимог статті 30 Закону № 1058-ІV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи. Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
За змістом статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років.
Оскільки, згідно матеріалів справи, на час звернення із заявою про призначення пенсії позивач досяг віку 43 років при цьому страховий стаж, згідно поданих документів склав 07 років 01 місяць 19 днів, то суд першої інстанції вірно вважав, що пенсійний орган правомірно відмовив у призначенні пенсії по інвалідності.
Надаючи оцінку твердженням позивача щодо посилань позивача на положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788 ХІІ) то суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Положеннями статті 25 Закону №1788 ХІІ передбачено, що пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання призначаються при наявності такого стажу роботи на час настання інвалідності - від 41 року до досягнення 46 років - 9 років.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення», інвалідам внаслідок загального захворювання, які не мають достатнього для призначення повної пенсії стажу роботи (стаття 25), призначається пенсія по інвалідності при неповному стажі роботи в розмірі, пропорційному наявному стажу, але не менше соціальної пенсії, встановленої для відповідної групи інвалідності (стаття 94).
Пунктом «в» частини 1 статті 94 Закону №1788 ХІІ визначено, що інвалідам ІІ групи соціальна пенсія призначається у розмірі 100 процентів мінімального розміру пенсії за віком.
При цьому, суд слушно зауважив, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціювання системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Оскільки, як уже зазначалось вище, страховий стаж позивача згідно поданих документів становить лише 07 років 01 місяць 19 днів, що є меншим від встановлених Законом правил, то правильним є висновок, що підстави для призначення пенсії позивачу на даний час відсутні.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно  застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі № 300/3897/23 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	А. Р. Курилець