П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/11667/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Осіпова Ю.В.,
                                – Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року, прийняте за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні суддею Лісовською Н.В. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року адвокат Чередніченко Ірина Борисівна в інтересах ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) за допомогою системи «Електронний суд» подала до Миколаївського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – Відповідач-1, ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – Відповідач-2, ГУ ПФУ в Миколаївській області) в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.07.2023 року за № 143650008202 про відмову в призначені пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області з 22.06.2023 року призначити, нарахувати та виплачувати пенсію по інвалідності ІІ групи з урахуванням періоду роботи з 02.04.1993 року по 01.09.1994 року у Вознесенському відгодівельному радгоспі та періоду підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року.
Вимоги адміністративного позову обґрунтовано протиправною відмовою ГУ ПФУ в Харківській області у призначені ОСОБА_1 пенсії по інвалідності ІІ групи через неврахування до страхового стажу періодів роботи з 02.04.1993 року по 01.09.1994 року у Вознесенському відгодівельному радгоспі та періоду підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року позов задоволено частково, а саме:
- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.07.2023 року за № 143650008202 про відмову в призначені пенсії;
- зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.04.1993 року по 01.09.1994 року у Вознесенському відгодівельному радгоспі та періоду підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року;
- зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2023 року про призначення пенсії;
- у задоволенні позовних вимог про зобов`язання з 22.06.2023 року призначити, нарахувати та виплачувати пенсію по інвалідності ІІ групи – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року через відсутність законних підстав для зарахування цього періоду до страхового стажу, оскільки у пенсійного органу відсутні відомості про нараховані та сплачені страхові внески останнім за спірний період.
Адвокат Чередніченко І.Б. в інтересах ОСОБА_1 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів               ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, 22.06.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, безстроково, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 657659.
14.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вознесенського об`єднаного управління ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи від загального захворювання.
21.07.2023 року ГУ ПФУ в Харківській області розглянуто заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 143650008202. В обґрунтування відмови у призначенні пенсії зазначено наступне:
- дата народження: 03.09.1962;
- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 14.07.2023;
- вік заявника 60 років;
- необхідний страховий стаж становить 15 років; Відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці 1 частини 1 статті 26 цього Закону, а саме 15 років.
- страховий стаж заявника становить 13 років 10 місяців 18 днів;
- результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
1) період роботи з 02.04.1993 року по 01.09.1994 року, згідно трудової книжки від 15.03.1982 року НОМЕР_1 , оскільки вони внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58, а саме – по відбитку печатки неможливо визначити підприємство;
2) період здійснення підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року, згідно довідки від 12.11.2021 року № 2924/АП/14-29-59, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії по інвалідності ІІ групи від загального захворювання ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області, які полягають в непризначені пенсії по інвалідності ІІ групи від загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з мотивів відсутності необхідного страхового стажу, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.
Розглянувши справу по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на те, що оскаржуване рішення № 143650008202 від 21.07.2023 року не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, та підлягає скасуванню, оскільки за ним не було враховано період роботи з 02.04.1993 року по 01.09.1994 року у Вознесенському відгодівельному радгоспі та період підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року, які мають бути включені до страхового стажу ОСОБА_1 ..
Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить з наступного.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Щодо правомірності дій ГУ ПФУ в Харківській області в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року при призначені пенсії по інвалідності ІІ групи від загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів зазначає наступне.
Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначається Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Як встановлено Абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на час звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Абзац 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (Абзац 1 частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV).
До 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі – Закон № 1788-XII).
Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України                    № 1058 від 27.09.2022 року, чинній на час звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 4 Порядку № 637 встановлено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1).
Абзацом 4 підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Отже, у період з 1993 року по 01.07.2000 на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій період здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.
Такі висновки в цілому відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.10.2018 року по справі № 643/20104/15-а, відповідно до якої, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000 року довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 року довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Як свідчать матеріали справи, Пенсійним органом не враховано до страхового стажу ОСОБА_1 період його підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року, оскільки не підтверджено сплату страхових внесків за спірний період.
В свою чергу, ані представником Позивача, ані самим Позивачем ні до пенсійного органу, ні до суду першої та апеляційної інстанцій не надано належних доказів про сплату страхових внесків за період з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року.
Колегія суддів не може погодитись з твердженням суду першої інстанції щодо врахування довідок ГУ ДПС у Миколаївській області від 12.11.2021 року і від 26.07.2023 року в якості доказів на підтвердження сплати страхових внесків, в яких зазначено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Вознесенській ДНІ ГУ ДПС у Миколаївській області як фізична особа-підприємець з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року та знаходився на загальній системі оподаткування, та за цей період було сплачено 1 280 грн. податків. Проте, зазначені документі підтверджують лише факт здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування та відсутність заборгованості по податкам, проте не є належними доказами в підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.
За таких обставин, наданими до суду доказами не підтверджується факт сплати ОСОБА_1 страхових внесків у період з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року, що унеможливлює зарахування провадження підприємницької діяльності за цей період до страхового стажу особи.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Харківській області в частині не зарахування періоду підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року до страхового стажу ОСОБА_1 , тому позовні вимоги в частині зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу період підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року слід залишити без задоволення.
Проте, суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період його підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року з огляду на те, що несплата внесків не спростовує наявність трудового стажу, з чим судова колегія погодитись не може, оскільки у спірній період на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій періоди здійснення підприємницької діяльності за умовою сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відмовляючи Позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду його підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року, Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, Відповідач не погодився із рішенням суду першої інстанції саме в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року, про що зазначено в описовій частині апеляційної скарги, проте в прохальній частині не зазначено про скасування рішення суду першої інстанції саме в частині.
Враховуючи відсутність в апеляційній скарзі інших мотивів непогодження із висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.07.2023 року за № 143650008202 про відмову в призначені пенсії; зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.04.1993 року по 01.09.1994 року у Вознесенському відгодівельному радгоспі та повторно розглянути його заяву від 14.07.2023 року про призначення пенсії, тому колегією суддів переглянуто справу за наявними у ній доказами та перевірено законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, тобто в частині зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року при призначені пенсії по інвалідності ІІ групи від загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанцій залишити без змін.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та, в свою чергу, наявності підстав для часткового скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року та в цій частині постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач:                                                                      М.П. Коваль

Суддя:                                                                                          Ю.В. Осіпов

Суддя:                                                                                          В.О. Скрипченко