ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/982/22  Номер провадження 22-ц/814/1082/24	Головуючий у 1-й інстанції Должко С.Р.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Абрамова П.С., Одринської Т.В.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2023 року ухваленого у складі головуючого судді Должка С.Р., повний текст судового рішення виготовлено – 05.10.2023, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звенувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
Позовна заява мотивована тим, що 17 липня 2010 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3 ), який вони зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області, про що було складено відповідний актовий запис за №41.
Укладений між сторонами шлюб, розірваний рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.08.2020 у справі №530/946/20. 
В період шлюбу, до моменту припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, а саме 15.08.2018р., позивач та відповідач за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Зіньківського районного нотаріального округу Глушенком В.В.(серія та номер 952; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.08.2018 індексний №42548791), придбали житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте право власності було оформлено на відповідача. В процесі розірвання шлюбу сторонами було погоджено, що розподіл спільного сумісного майна подружжя буде здійснюватися добровільно в позасудовому порядку ,але відповідач всупереч попереднім домовленостям відмовляється врегульовувати питання, що стосується поділу житлового будинку, який знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 .
З метою досудового врегулювання спору позивачем надіслано відповідачеві лист в якому пропонувалося врегулювати спір добровільно, якого остання отримала 04.10.2022.
На час звернення з позовом до суду позивачеві жодної відповіді на лист не надходило.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_3 РНОКПП  НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП  НОМЕР_2 та стягнути судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 до ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_3 РНОКПП  НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП  НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП  НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 – 992,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. 

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , також скасувати рішення в частині стягнення 992,40 грн. судового збору. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1141,26 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення без урахування положень ч.2 ст. 70 Сімейного кодексу України, а саме судом не враховано, що з відповідачем проживають двоє неповнолітніх дітей.
29.01.2024 року ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на ціну позову та зазначені норми закону, дана справа має розглядатися у письмовому провадженні без повідомлення її учасників.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2010 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3 , який вони зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області, про що було складено відповідний актовий запис за №41.
Шлюб між сторонами розірваний рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.08.2020 у справі №530/946/20 (а.с.8-9).
Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В період шлюбу, до моменту припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, а саме 15.08.2018 р., позивач та відповідач за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Зіньківського районного нотаріального округу Глушенком В.В. (серія та номер 952, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.08.2018 індексний №42548791), придбали житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності оформлено на відповідача.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя, а тому частки кожного з подружжя у спільному майні є рівними.
Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
            Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
            Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
            Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
             Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
            Відповідно до роз`яснень п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. 
Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції, виходив з того, що спірне будинковолодіння є спільним сумісним майном подружжя, так як набуте подружжям за час шлюбу за спільні кошти, а ОСОБА_1 презумпцію спільності майна подружжя не спростувала.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд здійснив поділ будинку з порушенням норм СК України, є необґрунтованими, оскільки, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 по суті просив не розподілити спірне майно в натурі, а з огляду на наявність спору змінити правовідношення, визнавши за ним право власності на 1/2 частку у праві на спірний будинок.
Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2023 рокуколегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2023 рокунеобхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2023 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 07 березня 2024 року.

Головуючий                 О.О. Панченко 

Судді                                                 П.С. Абрамов

                                                                       Т.В. Одринська