П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/19465/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Окис Тетяна Олександрівна 
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
22 січня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
 у липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність командира в/ч НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорта позивача від 13.04.2023;
- зобов`язати командира в/ч НОМЕР_1 розглянути рапорта позивача від 13.04.2023 відповідно до Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу”.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 відповідно до вимог Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 з 25 лютого 2022 року проходить службу у в/ч НОМЕР_1 .
Так, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив про те, що 13 квітня 2023 року ним на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 подано рапорт, в якому, посилаючись на Указ Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 23 лютого 2022 року, просив звільнити його з військової служби у зв`язку з закінченням встановлених у зазначеному Указі строків.
Проте, відповідь за наслідками розгляду такого рапорту позивач стверджує, що не отримав.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, у зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1статті 106 Конституції України,Закону України "Про правовий режим воєнного стану"Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу"від 25.03.1992 №2232-ХІІ (Закон №2232) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 6 ст. 2 Закону №2232 визначено, що видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Частиною 10 ст. 2 Закону №2232 визначено, що на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період у визначеному цим Законом порядку для оперативного доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань призиваються громадяни України, які уклали контракти про проходження служби у військовому резерві та/або зараховані до військового оперативного резерву.
Згідно п. п. 2, 5 ч. 1 ст. 24 Закону №2232 початком проходження військової служби вважається:
-день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
- день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;
- день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Так, порядок звільнення з військової служби передбачено ст. 26 Закону №2232, частиною 1 якої визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
-у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
- у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
При цьому, підстави звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період визначені у ч. 4 вказаної статті і є різними для військовослужбовців, які звільняються під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) та під час дії воєнного стану.
Так, згідно визначень, закріплених у статтях 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII:
-особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
- воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Тобто, особливий період пов`язується, зокрема, із проведенням мобілізації та включає в себе період воєнного стану.
Так, у зв`язку з загостренням ситуації на державному кордоні 22 лютого 2022 року Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України підписав наказ №2 «Про призов резервістів на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період».
Згідно вказаного наказу з метою забезпечення національної безпеки і оборони України, готовності Збройних Сил України, інших утворених відповідно до України військових формувань до адекватних (випереджувальних) дій на різкі зміни в оперативній обстановці на виконання пунктів 1, 17 частини 1 статті 106 Конституції України, частини 3 статті 6 Закону України «Про оборону України», чистини 1, 2, 11 статті 391 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказано Головнокомандувачу Збройних Сил України для оперативного доукомплектування в особливий період Збройних Сил України та інших військових формувань упродовж 7 діб, починаючи з 00:00 годин доби, наступної за днем набрання чинності цим наказом, здійснити призов громадян України, зарахованих до військового оперативного резерву, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на строк, що не перевищує 365 днів із дня набрання чинності цим наказом.
Пунктом 4 цього наказу закріплено, що він набирає чинності з 00:00 годин дня, наступного за днем його підписання.
Тобто, вказаний наказ набрав чинності з 00:00 годин 23 лютого 2022 року та передбачав призов з 00:00 годин 24 лютого 2022 року громадян України, зарахованих до військового оперативного резерву.
Проте, позивач не надав належних письмових доказів того, що станом на 23 лютого 2022 року мав укладений контракт про проходження служби у військовому резерві та/або зарахований до військового оперативного резерву, а тому дія наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 лютого 2022 року №2 «Про призов резервістів на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» на позивача не розповсюджується.
24.02.2022 року Президент України підписав Указ №69 «Про загальну мобілізацію», яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини 2 статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Також, 24.02.2022 року Президент України підписав Указ №65/2022 «Про загальну мобілізацію, відтак саме на підставі даного указу позивач 25 березня 2022 року був мобілізований та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .
Враховуючи те, що станом на 13 квітня 2023 року на території України діяв воєнний стан, а тому звільнення військовослужбовців могло бути проведено виключно з підстав, визначений у п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, а тому посилання позивача на пп. «а» п. 1 ч. 4 ст. 26 Закону №2232 як на підставу для звільнення його з військової служби є безпідставними.
Крім того, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах встановлені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (Статут).
Згідно п. 14 розділу 1 ч. 1 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 лютого 2022 року №23, позивач приступив до виконання службових обов`язків за посадою солдата стрільця 2 стрілецького відділення, 1 стрілецького взводу, 2 стрілецької роти.
Тобто, безпосереднім начальником позивача виступає командир відділення, а наступними командир взводу та роти.
Проте, позивачем не надано належним допустимих доказів у підтвердження надіслання поштою або подання до вказаних вище осіб рапорта про звільнення від 13 квітня 2023 року, тоді як надана позивачем до матеріалів позовної заяви копія рапорту не може свідчити про його подання до відповідача, оскільки на ньому відсутній штамп вхідної кореспонденції або резолюція відповідної посадової особи.
При цьому, в матеріалах справи міститься належним чином засвідчені копії сторінок журналу реєстрації вхідних документів в/ч НОМЕР_1 , розпочатого 20 липня 2022 року та закінченого 29 червня 2023 року, за період з 12 по 15 квітня 2023 року, в якому інформація про рапорт позивача відсутня.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку  про необґрунтованість  доводів позивача про наявність бездіяльності з боку відповідача, які жодним письмовим доказом не підтверджені. В свою чергу, відповідачем доведено правомірність своїх дій, про що надано відповідні письмові докази, які не спростовані позивачем.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.