П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
31 січня 2024 року                                                                                         м. Київ       
Справа № 754/10770/22
Провадження: № 22-ц/824/2966/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,
секретар Сакалош Б. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Деменкової Євгенії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року, ухвалене  під головуванням судді Саламон О. Б.,
у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні бабою і дідом прав щодо спілкування і виховання внука
 
у с т а н о в и в:
 
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаним позовом.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року позовну заяву  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні бабою і дідом прав щодо спілкування і виховання внука задоволено частково.
Визначено способи участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім внуком, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:
необмежене спілкування з малолітнім внуком особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між позивачами та внуком;
забирати внука після школи щоп`ятниці та приводити внука в помешкання батька до 14.00 год;
перший тиждень кожного місяця з 16.00 год. п`ятниці до 19.00 год. неділі;
третя неділя місяця з 10.00 год. до 19.00 год;
святкові дні: Новий рік (01 січня), Різдво Христове (25 грудня), Пасха (Великдень) з 15.00 год. до 18.00 год.;
побачення з внуком в його день народження (17 лютого), за місцем та в час за погодженням сторін (позивачів, батька дитини та самої дитини);
побачення з внуком в учбовому закладі освіти під час проведення свят, організованих школою або адміністрацією цього закладу.
Зустрічі проводити враховуючи інтереси та бажання дитини.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року заяву представника позивачів  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  - адвоката Деменкової Євгенії Сергіївни про стягнення з  ОСОБА_3 , ОСОБА_4  витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу задоволено частково.
Заяву представника відповідача  ОСОБА_3 адвоката Кочукова Дмитра Геннадійовича про вирішення питання щодо розподілу судових витрат задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1  понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 496,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_2  понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 496,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3  витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_3  витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Не погодившись із судовим рішенням в частині стягнення з позивачів витрат на правничу допомогу, адвокат Деменкова Є. С. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 листопада 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в додатковому рішенні суду, обставинах справи, просила скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення з позивачів на користь відповідача витрат на правничу допомогу та ухвалити нове, яким у стягненні таких витрат відмовити.
На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що докази, подані стороною відповідача ОСОБА_3 не є належними та допустимими доказами понесення цих витрат відповідачем.  Зазначила, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що 08.03.2023 року адвокат Кочуков Д.Г. долучив ордер серії АН №1070866 від 27.02.2023 року, в якому зазначав, що цей ордер виданий адвокатським бюро Дмитра Кочукова на підставі іншого договору про надання правової допомоги ОСОБА_3 .  І саме адвокатське бюро Дмитра Кочукова визначило адвоката свого бюро, яке буде надавати в Деснянському районному суді м. Києва правову допомогу - Дмитра Кочукова.  Тобто,  з огляду на надані документи, між відповідачем ОСОБА_3 та юридичною особою АБ «Дмитра Кочукова» був укладений господарський договір. Окрім того, звертає увагу суду, що сам договір, зазначений в ордері серії АН №1070866 від 27.02.2023 року разом із відзивом, не був долучений до матеріалів справи, а надана адвокатом відповідача копія договору про надання правової допомоги №27/02/23 від 27.02.2023 повністю суперечить змісту ордера серії АН №107866 від 27.02.2023 року. Окрім того, зауважила, що наданий адвокатом Кочуковим Д.Г. документ про рух коштів, згідно якого отримувачем коштів є фізична особа підприємець, свідчить про те, що витрачені кошти до судових витрат на правничу допомогу не відносяться.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 11 грудня2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
26.01.2024 від ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності, рішення просили залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, зокрема, ОСОБА_3 зауважив, що він дійсно підписував договір про надання правової допомоги з адвокатом, копія якого є в матеріалах справи, та сплатив послуги адвоката, а тому вважав додаткове рішення справедливим та законним.
В судовому засіданніадвокат Деменкова Є. С. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній. 
Вислухавши адвоката Деменкову Є.С., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає.
Додаткове рішення у справі оскаржується лише в частині стягнення з позивачів на користь відповідача ОСОБА_3 витрат на правову допомогу, а тому в іншій частині не переглядається.
 Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, та стягуючи з ОСОБА_1 та ОСОБА_2  на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн, суд першої інстанції, ураховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, розмір задоволених позовних вимог, вважав, що обсяг, понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, є реальним та документально підтвердженим.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 12 лютого 2020 рокуу справі№ 648/1102/19,  витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Водночас, у постанові Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому, слід зазначити, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом сторони послуг, складності справи, а також підтвердженості таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Верховний суд у справі №905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 сформував висновок, згідно якого визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Як зазначено вище, згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). 
Отже, при зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
            У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [BII], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). 
Надаючи оцінку співмірності розміру понесених стороною витрат на правову допомогу з обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, суди з`ясовують, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому, суди враховують не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.
На підтвердження понесених судових витрат представником відповідача надано договір про надання правової допомоги від 27 лютого 2023 року, ордер, акт виконаних робіт (послуг) від 26 вересня 2023 року, квитанцію банку про зарахування коштів на оплату правової допомоги (т. 2, а. с. 27-33).
Судом першої інстанції вірно здійснено розрахунок судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, як того передбачають положення ст. 141 ЦПК.
Посилання представника скаржника на те,  що у справі повинен бути укладений окремий договір про надання правової допомоги (а не договір з адвокатським об`єднанням), є її власним тлумаченням норм чинного законодавства, яке не відповідає їх дійсному змісту. 
Згідно з приписами статті 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання.
У своїх доводах адвокат Деменкова Є.С. залишає поза увагою той факт, що згідно з підпунктом 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.04.2019 № 41 обмеження повноважень зазначаються в ордері, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги. Водночас у справі, яка розглядається, судом апеляційної інстанції на підставі договору від 27.02.2023 року про надання юридичних послуг наявності таких обмежень не встановлено.
Ордер, який виданий адвокатом і містить його підпис, є належним документом, що підтверджує повноваження на представництво особи, зокрема, на подання та підписання апеляційної скарги від імені заявника.
Не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права висновок
про обов`язковість надання для підтвердження повноважень адвоката як представника одночасно з ордером договору про надання правової допомоги, оскільки ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.
Такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 369/13467/20. 
Стосовно наведеного колегія суддів зазначає, що ордер, який виданий відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не містить вказівки на класифікаційну ознаку документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема, за стадіями їх створення, а саме: оригінал або копію, тому, можна зробити висновок, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені як оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 зі справи № 320/5420/18.
До матеріалів справи адвокатом неодноразово долучався ордер на надання правової допомоги саме ОСОБА_3 (т.1 а. с. 99, 116), а тому, колегія суддів зазначає, що ордер, виданий адвокатом містить всі обовязкові реквізити, передбачені Положеннями 12 про ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.04.2019 № 41, одним із обов`язкових реквізитів передбачено договір, копія якого також наявна в матеріалах справи, ордер відповідає положенням законодавства, адвокат Кочуков Д.Г. уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси. А отже, доводи заявника про те, що договір не відповідає дійсності та має розбіжності з ордером, колегія суддів відхиляє.
Окрім того, колегія суддів бере до уваги, що у заяві від 26.01.2024 року ОСОБА_3 вкотре довів надання йому послуг адвокатом Кочуковим Д.Г., проведену ним оплату цих послуг, тож витрати на правову допомогу, понесені відповідачем мають бути відшкодовані у розмірі, визначеному районним судом. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у разі підтвердження обсягу, наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19), отже, навіть якщо б ОСОБА_3 не здійснював оплату послуг, такі витрати підлягали б розподілу, а тому,  доводи представника позивача щодо належності оплати та отримувача не приймаються судом до уваги.
Колегія суддів зазначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами  і  може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Законодавством не передбачено чітко встановленої норми, щодо конкретно визначеного способу здійснення оплати клієнтом за надані послуги на правничу допомогу.
Оплата праці адвоката є результатом відповідних домовленостей між адвокатом та його клієнтом і визначається договором про надання правової допомоги. Регульовані або фіксовані ціни на такі послуги встановлюються Кабінетом Міністрів України лише для тих адвокатів, які працюють на підставі Закону України «Про безоплатну правову допомогу» й отримають оплату за рахунок держбюджету. Усі інші самостійно визначають свій гонорар відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Як убачається з положень п. 4.6 договору про надання правової допомоги №27/02/23 «…АДВОКАТ має право на оплату такої юридичної допомоги на підставі окремого рахунку, узгодженого Сторонами Договору».  
Колегія суддів не оспорює той факт, що отримувачем коштів є фізична особа-підприємець Кочуков Д.Г. , разом з тим, колегія суддів може констатувати, що оплата послуг здійснювалась за послуги надання правової допомоги, передбаченої договором, на належних підставах, як того передбачають умови договору. 
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного додаткового рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат апеляційна скарга представника позивача не містить.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для зміни оскаржуваного  рішення немає.
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Деменкової Євгенії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2023 року в частині стягнення з позивачів на користь відповідача ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу залишити без змін.
             Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   
Повне судове рішення складено 06 лютого 2024 року.

Головуючий                                                                                     Т.О. Невідома

Судді                                                                                                 С. М. Верланов 

                                                                                                                       В. А. Нежура