ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1305/23  Номер провадження 22-ц/814/286/24	Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача         Дряниці Ю.В.,
суддів:                 Обідіної О.І., Чумак О.В.,
секретаря                Чемерис А.К.,                
за участі         адвоката Шанько І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу  за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2023 року за скаргою  ОСОБА_1 на дії або бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтава Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),-
в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій прохав визнати бездіяльність Шевченківського ВДВС у м. Полтава Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), що полягає у не знятті арешту з належного ОСОБА_1 майна, в тому числі частини квартири за адресою : АДРЕСА_1 , накладеного відповідно до постанови ДВС в Октябрському районі м. Полтави від 27.03.2006 серія АА №831677 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та не вчиненні необхідних дій щодо реєстрації припинення обтяження такого майна, протиправно. Зобов`язати Шевченківський ВДВС у м. Полтава Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зняти арешт з належного ОСОБА_1 майна, в тому числі частини квартири за адресою : АДРЕСА_1 , накладеного відповідно до постанови ДВС в Октябрському районі м. Полтави від 27.03.2006 серія АА №831677 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та вчинити необхідні дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2023 року у відкритті провадження за скаргою відмовлено. 
Роз`яснено, що заявник має право звернутися до суду з відповідним позовом з дотриманням правил підсудності та підвідомчості.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржує заявник, який посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якаю скаргу задовольнити. Зазначає, єдиним способом захисту порушеного права є оскарження дій державного виконавця. 

       Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить задоволення апеляційної скарги з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) погодився з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки позивач, який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна з огляду на те, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) зазначала, що сторони, інші учасники та особи можуть звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якщо цей виконавчий документ виданий на виконання судового рішення, або – до адміністративного суду в порядку частини другої цієї ж статті, якщо він виданий на виконання рішення іншого органу (посадових осіб), та/або за умови перебування його у зведеному виконавчому провадженні, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.
При цьому Верховний Суд зауважив, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав як сторона виконавчого провадження, між учасниками справи не виникло цивільно-правового спору, який підлягав би вирішенню в порядку позовного провадження, а постало питання щодо правомірності дій та рішень державного виконавця під час виконання судового рішення.
У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 758/8416/15-ц (провадження № 61-35св18) зазначено, що скарги на дії (бездіяльність), рішення державних виконавців (приватних виконавців) мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за належним виконанням судових рішень. Здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження в цивільному судочинстві, що є відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням судових рішень полягає, насамперед, у реалізації основних завдань судочинства при здійсненні судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання. Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами. Тому після вирішення спору і набрання судовим рішенням законної сили суд здійснює контроль за його виконанням, а також захист прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Отже, місцевий суд дійшов помилкового висновку, що скарга заявника підлягає розгляду у порядку позовного провадження, не врахувавши того, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні
Суд першої інстанцій на вказане уваги не звернув, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа передачі до місцевого суду для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 6, 379 ч. 1, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу  Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2023 року скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суд у набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                      Ю. В. Дряниця

Судді:                                                                                            О. І. Обідіна
       
                                                                                                          О. В. Чумак