Справа № 299/2669/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        18 березня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Собослоя Г.Г., 
за участі секретаря – Савинець В.Ю, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Молнар Тетяна Іванівна, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 вересня 2022 року (повне рішення складено 19.09.2022, головуюча суддя Бак М.Д.) у справі № 299/2669/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Кобрин Наталії Миколаївни про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Кобрин Н.М. про визнання заповіту недійсним.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати – ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки – ОСОБА_4 . 
Після смерті батьків приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Рішко О.І. заведено спадкові справи № 62352433 та № 62974535. 
Вказувала, що ОСОБА_2 зверталася до ОСОБА_1 із позовом про усунення від права на спадкування, за результатом розгляду якого рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2019 у задоволенні ОСОБА_2 позову відмовлено. 
Під час розгляду вказаної справи № 299/3137/18, ОСОБА_2 надала копію заповіту ОСОБА_4 , посвідченого 05.04.2018 приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Кобрин Н.М., та зареєстрованого за № 52, згідно з яким заповідач усе своє майно заповів ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 зазначала, що із такого заповіту очевидно слідує те, що ОСОБА_4 його не підписував, підпис у заповіті відрізняється від справжнього підпису батька позивачки. Відтак оспорюваний заповіт слід визнати недійсним, оскільки в ньому відсутнє волевиявлення заповідача.
Вказувала, що питання дійсності заповіту ОСОБА_4 впливає на майнові права позивачки ОСОБА_1 , як спадкоємця першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 .
Посилаючись на дані обставини, просила визнати недійсним заповіт, який від імені ОСОБА_4 було посвідчено 05.04.2018 приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Кобрин Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 52.
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
На це рішення суду подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Молнар Т.І. Посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що після надходження до місцевого суду висновку експерта від 30.04.2021 за результатами проведення почеркознавчої експертизи, в якій не досліджувалося питання щодо можливості впливу на спадкодавця у розрізі усвідомлення значення його дій та можливості керувати ними, місцевий суд не забезпечив реалізацію позивачем права на заявлення у справі додаткових експертиз. Зокрема, скаржник посилається на норму ч. 1 ст. 225 ЦК України, яка передбачає правові наслідки вчинення правочину особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Вказує, що у висновку від 30.04.2021 експерт не виключив незвичайний психофізіологічний стан спадкодавця як результат алкогольного сп`яніння, дії фармпрепаратів тощо. Місцевий суд безпідставно вдався до оцінки на відповідність вимогам ДСТУ письмових доказів, які слугували предметом дослідження в рамках експертизи, досліджувалися експертом, були складовою результатів висновку, однак судом відхилені. 
В судове засідання апеляційного суду, призначене на 18.03.2024, відповідач та його представник а також приватний нотаріус не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідач та його представник подавали до апеляційного суду заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності, апеляційну скаргу просили відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції (а.с.41 т. 3). Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що 05.04.2018 у приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , що було робочим місцем приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Кобрин Н.М., ОСОБА_4 вчинив заповіт, який посвідчено даним приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 52. 
Згідно заповіту ОСОБА_4 заповів усе належне йому на день смерті майно та все те, на що він за законом буде мати право, відповідачу ОСОБА_2 (а.с.17, 99 т. 1).
Заповіт виготовлено за допомогою комп`ютерної техніки, у ньому міститься рукописний напис «Заповіт мною прочитаний в голос Зміст його зрозумілий», « ОСОБА_4 », також міститься підпис від імені ОСОБА_4 у рядку «Підпис:» у примірнику заповіту від імені ОСОБА_4 від 05.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Кобрин Н.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 52, виконаного на нотаріальному бланку серії НВО № 255141 (а.с. 17 т. 1). Такі ж рукописні записи «Заповіт мною прочитаний в голос Зміст його зрозумилий», « ОСОБА_4 » та підпис від імені ОСОБА_4 у рядку «Підпис:» містить другий примірник заповіту (а.с. 99 т. 1).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11 т. 1).
На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_4 заповіт від 05.04.2018 не підписував, підпис у заповіті відрізняється від справжнього підпису батька позивачки, а тому в ньому відсутнє волевиявлення заповідача.
Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10.11.2020 клопотання представника позивача ОСОБА_5 було задоволено та призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання:
- чи не виконані рукописні записи «Заповіт мною прочитаний вголос Зміст його зрозумілий», підпис від імені ОСОБА_4 і рукописний запис « ОСОБА_4 » у рядку «Підпис» у заповіті від 05.04.2018 особою під впливом збиваючих факторів природного характеру (зокрема у хворобливому стані, незвичайному психофізіологічному стані – в стані алкогольного чи фармакологічного сп`яніння, тощо? (т. 1 арк. 115-117).
Відповідно до висновку експерта від 30.04.2021 № 15020, складеного експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський експертно-дослідний центр» Бондар М.Є., рукописні записи «Заповіт мною прочитаний в голос Зміст його зрозумілий», «Бердар М М» та підпис від імені ОСОБА_4 у рядку «Підпис:» у примірнику заповіту від імені ОСОБА_4 від 05.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Кобрин Н.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 52, виконаного на нотаріальному бланку серії НВО № 255141 (аркуш 106 цивільної справи № 299/2669/19), рукописні записи «Заповіт мною прочитаний в голос Зміст його зрозумилий», « ОСОБА_4 » та підпис від імені ОСОБА_4 у рядку «Підпис:» у примірнику заповіту від імені ОСОБА_4 від 05.04.2018, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Кобрин Н.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 52, виконаного на аркуші паперу для письма формату А4 (аркуш 99 цивільної справи № 299/2669/19), виконані під впливом на процес письма внутрішніх збиваючих факторів природного характеру, до яких могли належати як відносно постійні збиваючі фактори (наявність у пишучого хвороби, яка суттєво впливала на його письмово-рухові функції), так і тимчасові (зокрема, пов`язані з погіршенням стану здоров`я виконавця досліджуваних почеркових об`єктів на момент підписання заповіту, а також, можливо, з його незвичайним психофізіологічним станом в результаті алкогольного сп`яніння, дії фармпрепаратів тощо).
Встановити конкретну збиваючу причину, що впливала на процес письма при виконанні зазначених рукописних записів та підписів у двох примірниках заповіту від імені ОСОБА_4 від 05.04.2018, не виявилось можливим через відсутність достовірних зразків почерку та підпису виконавця цих почеркових об`єктів, виконаних у звичайних умовах та за період часу, максимально наближений до дати складання досліджуваного заповіту від імені ОСОБА_4 від 05.04.2018 року 
У дослідницькій частині вказаного висновку зазначено, що записи та підписи в обох примірниках заповіту від імені ОСОБА_4 від 05.04.2018 виконані однією особою (т. 1 а.с. 216-240).
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі статтями 1247, 1248 ЦК України до форми заповіту встановлюються загальні вимоги, а саме заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.
Згідно з ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, підписаний особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. 
Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. 
Відповідно до ч.4 ст.1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що заповіт був складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а встановлені обставини не свідчать про відсутність дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні та посвідченні заповіту 05.04.2018 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду. 
Встановлено, що оспорюваний заповіт складено із дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення.
Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та необхідність її виконання.
Отже, за відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні та посвідченні заповіту визнання недійсним заповіту з підстав, що не передбачені нормами гл. 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачка ОСОБА_1 , вказуючи, що заповіт слід визнати недійсним, посилалася на те, що заповіт не підписано заповідачем, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення заповідача. 
Позивачем не надано доказів того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт було складено із дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції на взяв до уваги доказів того, що заповідач вчинив заповіт не розуміючи значення своїх дій та під впливом збиваючих факторів колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на положення ст ст 203, 207, 1247, 1257 ЦК України. 
Стосовно посилань у апеляційній скарзі на норму ч. 1 ст. 225 ЦК України, яка передбачає правові наслідки вчинення правочину особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, колегія суддів зазначає, що такі обставини не були підставою пред`явленого позову, та не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Позивач не наводила у позовній заяві доводів, що заповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, не посилалась на такі обставини як на підставу своїх позовних вимог.
Відтак доводи про те, що місцевий суд не забезпечив реалізацію позивачем права на заявлення у справі додаткових експертиз, зокрема для становлення обставин чи усвідомлював заповідач значення своїх дій та (або) не міг керувати ними – судова колегія відхиляє. 
При цьому, судова колегія виходить із презумпції психічного здоров`я особи заповідача, суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та у порядку, передбачених Законом України «Про психіатричну допомогу» та іншими законами України.
Позивачка ОСОБА_1 , вказуючи, що заповіт слід визнати недійсним, посилалася на те, що заповіт не підписано заповідачем, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення заповідача. Проте, позивач не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що підпис на заповіті вчинено не заповідачем, а оспорюваний заповіт вчинено за відсутності вільного волевиявлення заповідача. Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції на взяв до уваги доказів того, що заповідач вчинив заповіт під впливом збиваючих факторів – є необґрунтованими, оскільки такі не спростовують факту підписання заповіту ОСОБА_4 .
Позивачка не довела обставин, на які посилалась як на підставу своїх вимог і з якими закон пов`язує визнання заповіту недійсними. а суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Молнар Тетяна Іванівна – залишити без задоволення.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 вересня 2022 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 28 березня 2024 року.

Головуюча: 

Судді: