ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3027/24 Справа № 199/484/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача – Никифоряка Л.П.,
суддів – Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання – Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій подана апеляційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року, –

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо» (далі – ПрАТ «СК «Вусо»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Цивільна-правова відповідальність застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу № 211213017.

01 листопада 2022 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір оренди автомобіля № 0290, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передає, а ОСОБА_3 приймає за плату в користування автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», 2014 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , строком до 31 грудня 2023 року.

27 листопада 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу марки «RENAULT CLIO», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .

Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року.

Внаслідок ДТП автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, чим власнику автомобіля було завдано матеріальну шкоду.

Згідно висновку судового експерта Дроздова Ю.В. № 4012/22 від 23 грудня 2022 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 558 065,20 грн, що перевищує ринкову вартість автомобіля, яка на час складання висновку становить 412 756,73 грн, тому відновлювальний ремонт є економічно недоцільним.

03 січня 2023 року позивачем отримано страхове відшкодування в розмірі 145 549,22 грн.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимоги про стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 294 001,96 грн, яка складається із: матеріального збитку з урахуванням страхової виплати в розмірі 267 207,51 грн; вартості визначення матеріального збитку в розмірі 3 800,00 грн; пені в розмірі 17 569,81 грн; інфляційних втрат в розмірі 1 870,45 грн; 3 % річних в розмірі 1 054,19 грн; моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн; а також судових витрат.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа та отримання документів в електронному суді.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні ДТП, яка мала місце 27 листопада 2022 року в місті Дніпрі за участю транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу марки «RENAULT CLIO», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , яку притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП (а.с.59-60 т.1).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с.15-16 т.1).

Копію висновку експерта № 4012/22 від 23 грудня 2022 року ОСОБА_4 неможливо дослідити, бо надані суду копії є нечитаємими (а.с.28-58 т.1).

Відповідно до копії роздруківки від 03 січня 2023 року на рахунок позивача ПрАТ «СК «Вусо» було перераховано 145 549,22 грн (відшкодування за ремонт автомобіля згідно страхового акту № 2266653-1 та згідно договору страхування № 211333533 від 01 жовтня 2022 року) (а.с.182 т.1).

Також позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано: копію листа-запрошення на огляд автомобіля; копію квитанції щодо сплати послуг експерта; копію акту виконаних робіт щодо сплати послуг евакуатора; копію паспорту третьої особи ОСОБА_3 ; копію огляду колісного транспортного засобу; копію договору оренди автомобіля № 0290 від 01 листопада 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи містять висновок експерта № 4012/22 від 23 грудня 2022 року, який неможна прочинати, та з якого неможливо встановити вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, його ринкову та залишкову вартість, відомості матеріального збитку, на які посилається позивач.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким обґрунтуванням відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”.

Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках – Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі – МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його автомобілю у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягала виплаті потерпілому, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з висновком № 4012/22 від 23 грудня 2022 року судового експерта Дроздова Ю.В., експерт попереджений про кримінальну відповідальність, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 412 756,73 грн, що дорівнює ринковій вартості автомобіля до ДТП.

Отже, даним висновком було визначено розмір ринкової вартості транспортного засобу до ДТП, при цьому необхідним є визначення розміру вартості транспортного засобу до ДТП та в пошкодженому стані (вартість утилізації).

Згідно зі статтею 30 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21).

Отже, порядок відшкодування завданої позивачу шкоди повинен відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”.

Як зазначав позивач, страховик виплатив йому страхове відшкодування в розмірі 145 549,22 грн, однак з урахуванням спричиненої шкоди в розмірі 412 756,73 грн, невідшкодовано 267 207,51 грн, це різниця між страховою виплатою і вартістю матеріального збитку визначеного експертом товарознавцем, яку просив позивач стягнути із відповідача.

Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Однак, як вбачається із висновку № 4012/22 від 23 грудня 2022 року судового експерта Дроздова Ю.В. ринкова вартість автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в пошкодженому стані не встановлено.

Встановивши, що ремонт транспортного засобу позивача є економічно недоцільним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивачу як власнику автомобіля відшкодовується різниця між спричиненими матеріальними збитками, страховою виплатою в розмірі 145 549,22 грн та ринковою вартістю транспортного засобу після ДТП, однак позивачем не дано суду доказів щодо ринкової вартості автомобіля в пошкодженому стані, а тому позивачем не доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодовувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування різниці між сплаченою сумою страхового відшкодування та заподіяним матеріальним збитком не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що висновок № 4012/22 від 23 грудня 2022 року виконаний з порушенням норм Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі – Методика).

Відповідно до пункту 2.2 Методики утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників.

При цьому пунктом 7.18 Методики визначено, що вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишились.

Однак, судовим експертом Дроздовим Ю.В. при визначені розміру ринкової вартості визначено було різницю між розміром ринкової вартості до ДТП та вартістю матеріального збитку, що суперечить нормам Методики.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивач не ставив питання про призначення відповідної судової експертизи, розгляд справи в судах здійснювався в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності – достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Враховуючи, що позивачем не доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодовувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Водночас суд першої інстанції не врахував фактичні обставини справи, вимоги закону, не встановив правової природи спірних правовідносин, не надав належної оцінки доказам у справі та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав того, що доданий до позовної заяви висновок експерта № 4012/22 від 23 грудня 2022 року є нечитаємим та з якого неможливо встановити вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, його ринкову та залишкову вартість, відомості матеріального збитку, на які посилається позивач.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Частиною четвертою статті 376 ЦПК України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, проте помилився щодо мотивів такої відмови.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Оскільки апеляційний суд змінює судове рішення, але виключно у частині мотивів його ухвалення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

                                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2023 року – змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 березня 2024 року.

Судді: