ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2753/24 Справа № 180/1558/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула О.С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року                 Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді : Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" - адвоката Касьян Л.Л. на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року  у цивільній справі  за позовом Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до суду з зазначем позовом. В обґрунтування посилався на те, що 17 листопада 2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу підземним гірником очисного забою 5 розряду шахти 3/5 акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». 
Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.
Наказом начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №40 від 25 лютого 2022 року сержанта ОСОБА_1 з 25 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку з цим, наказом акціонерного товариства " Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" №50/к-тр від 16.03.2022 року ОСОБА_1 з 25 лютого 2022 року звільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час повної мобілізації зі збереженням за ним місця роботи, посади на підприємстві та середнього заробітку до дня звільнення з військової служби, відповідно до вимог ст. 119 КЗпП України.
Відповідно до статті 9-1 КЗпП підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.
З метою фінансової підтримки працівників, які перебуваючи на війні не мають змоги належним чином забезпечувати свої родини фінансово, правлінням АТ "Марганецький ГЗК" було прийнято рішення про здійснення виплат з розрахунку середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом офіцерського складу, військову службу під час мобілізації на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладання нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до закінчення або до дня фактичного звільнення виплат з розрахунку середнього заробітку.
У зв`язку з чим, за період з 19 липня 2022 року по 30 червня 2023 року ОСОБА_1 , як працівнику, що призваний на військову службу під час мобілізації, за рішенням підприємства та за рахунок власних коштів було нараховано та здійснено виплати з розрахунку середнього заробітку в розмірі 298 522,35 гривень.
АТ "Марганецький ГЗК" від ІНФОРМАЦІЯ_3 було отримано інформацію про те, що ОСОБА_1 з 26.09.2022 року переведений до військової частини НОМЕР_1 .
13.07.2023 року працівниками бюро економічної безпеки спільно з представником ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_2 було проведено перевірку по місту реєстрації працівника ОСОБА_1 , в ході перевірки ОСОБА_1 пояснив, що з 03 жовтня 2022 року військову службу не несе, зброю здав за місцем проходження військової служби, надати письмові пояснення відмовився.
Поряд з цим відповідач про своє звільнення з військової служби позивача не повідомляв, відповідних документів про призупинення строку військової служби на адресу позивача не надходило. Військовий квиток ОСОБА_1 в підприємства відсутній.
З 01 липня 2023 року ОСОБА_1 було зупинено збереження нарахування та виплату відповідачу середнього заробітку у зв`язку з отриманням інформації про припинення несенням ним військової служби за мобілізацією.
Враховуючи те, що відповідач військової служби з жовтня 2022 року не проходив та не з`явився на робоче місце і не став до роботи, а також не повідомив по припинення військової служби підприємство безпідставно отримав від АТ "Марганецький ГЗК" середній заробіток у період з 01 жовтня 2022 року по 30 червня 2023 року в розмірі 232 708,71 грн., що є недобросовісністю відповідача. Крім того, на суму середнього заробітку позивачем було нараховано обов`язкове нарахування у вигляді єдиного соціального внеску в розмірі 22%, що становить 64 716,17 грн. 
Просив стягнути з відповідача на користь АТ " Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" безпідставно набуті грошові кошти у вигляді виплат мобілізованим працівникам за період з 01 жовтня 2022 року по 30 червня 2023 року в розмірі 358 880,53 грн., з яких: 232 798,71 грн. сума середнього заробітку і 64 716,17 грн. сума нарахованого на середній заробіток єдиного внеску, а також судовий збір в розмірі 5383,22 грн.
Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Відмовляючи з підстав недоведеності, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що сам ОСОБА_1 підтвердив, що з жовтня 2022 року військову службу не несе. Також те, що ОСОБА_1 знаходиться за місцем свого мешкання свідчать судові рішення про його притягнення до адміністративної відповідальності протягом 2023 року. В даному випадку є недобросовісність відповідача,оскільки він не повідомив підприємство про те, що військову службу не несе і не приступив до роботи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
В судове засідання з`явився представник АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» –адвокат Касьян Л.Л.. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить конверт з написом « адресат відсутній за вказаною адресою». 
Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідно до ч.13 ст.128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
     Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та  вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з  таких підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що, позивачем не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 не здійснює проходження військової служби у період мобілізації. 
Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, а предметом доказування у цьому випадку є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі N 917/1739/17.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Тлумачення статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.
Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна
застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. 
Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. 
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.
У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення  безпідставного збагачення.
Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Водночас сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідно встановити факт їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 17 листопада 2021 року був прийнятий на роботу підземним гірником очисного забою 5 розряду шахти 3/5 акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується наказом №436/к-тр від 16.11.2021 року. 
Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.
Наказом начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №40 від 25 лютого 2022 року сержанта ОСОБА_1 з 25 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зв`язку з цим, наказом акціонерного товариства " Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" №50/к-тр від 16.03.2022 року ОСОБА_1 з 25 лютого 2022 року увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час повної мобілізації зі збереженням за ним місця роботи, посади на підприємстві та середнього заробітку до дня звільнення з військової служби, відповідно до вимог ст. 119 КЗпП України.
Відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_3 з 26.09.2022 року ОСОБА_1 переведений до військової частини НОМЕР_1 .
З метою фінансової підтримки працівників, які перебуваючи на війні не мають змоги належним чином забезпечувати свої родини фінансово, правлінням АТ "Марганецький ГЗК" було прийнято рішення про здійснення виплат з розрахунку середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом офіцерського складу, військову службу під час мобілізації на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладання нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до закінчення або до дня фактичного звільнення виплат з розрахунку середнього заробітку, що підтверджується відповідними протоколами засідання правління АТ"Марганецький ГЗК".
У зв`язку з чим, за період з 19 липня 2022 року по 30 червня 2023 року ОСОБА_1 , як працівнику, що призваний на військову службу під час мобілізації за рішенням підприємства
та за рахунок власних коштів підприємства було нараховано та здійснено виплати з розрахунку середнього заробітку в розмірі 298 522,35 гривень, а за період з 01 жовтня 2022 року по 30 червня 2023 року з урахуванням єдиного внеску 358880,53 грн..
Згідно акту про перевірку за місцем мешкання мобілізованого ОСОБА_1 від 13.07.2023 року, складеного працівниками бюро економічної безпеки спільно з представником ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_2 , було виявлено за місцем реєстрації працівника ОСОБА_1 , в ході якої останній пояснив, що з 03 жовтня 2022 року військову службу не несе, зброю здав за місцем проходження військової служби. 
За таких підстав з 01 липня 2023 року ОСОБА_1 було призупинено збереження нарахування та виплату середнього заробітку. Оскільки відповідач військової служби з жовтня 2022 року не проходив, на робоче місце не з`явився, не став до роботи, а також не повідомив підприємство про припинення ним військової служби, як на думку позивача, він безпідставно отримав від АТ " Марганецький ГЗК" середній заробіток у період з 01 жовтня 2022 року по 30 червня 2023 року в розмірі 232 708,71 грн., що є недобросовісністю з його боку. Крім того, на суму середнього заробітку позивачем було нараховано обов`язкове нарахування у вигляді єдиного соціального внеску в розмірі 22%, що становить 64 716,17 грн., а всього 358880,53 грн. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 не здійснює проходження військової служби у період мобілізації.
Проте, в обґрунтування позовних вимог, позивач надав акт від 13.07.2023 року, складений про те, що працівниками бюро економічної безпеки спільно з представником ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_2 було проведено перевірку за місцем реєстрації працівника ОСОБА_1 , в ході якої було виявлено перебування його за місцем реєстрації і останній пояснив, що з 03 жовтня 2022 року військову службу не несе, зброю здав за місцем проходження військової служби.
Довідка складена працівниками бюро економічної безпеки та представником ІНФОРМАЦІЯ_3 , підстав не довіряти викладеній ними інформації в довідці немає підстав. Крім того сам ОСОБА_1 пояснив, що з 03 жовтня 2022 року військову службу не несе, зброю здав за місцем проходження військової служби. Зазначені обставини нічим не спростовані.
Згідно статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Колегія суддів апеляційного суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Зазначені в довідці обставини нічим не спростовані, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування встановлених обставин.
Таким чином доводи позивача про те , що відповідач з жовтня 2022 року не проходить військової служби, а тому йому безпідставно виплачується середній заробіток, є доведеними та нічим не спростовані.
Встановлено, що в результаті недобросовісності з боку відповідача, який не повідомив позивача про те, що він не проходить військову службу, і не приступив до роботи на підприємстві, продовжував безпідставно отримувати середній заробіток, тобто безпідставно збагатився в результаті невигідних наслідків для підприємства, яке за рахунок інших працівників виплачувало відповідачеві середній заробіток з жовтня 2022 року.За таких обставин відповідач зобов`язаний повернути безпідставно набуте майно у вигляді виплачего заробітку позивачеві відповідно до положень ст. 1212 ЦК України .
На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги.
       Відповідач збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Та обставина, що на рахунок відповідача перераховувалися позивачем кошти без відповідної правової підстави нічим не спростовується. 
Таким чином кошти в сумі 358 880,53грн.є безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню позивачеві. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, допустив неправильне застосування норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 358880,53 грн. 
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції ,то є підстави для зміни розподілу судових витрат.
Позивачем сплачено судовий збір при зверненні до суду із позовною заявою в сумі 5383,22 грн. та при подачі апеляційної скарги -в сумі 6459,85 грн., а всього в сумі 11843,07 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, так як апеляційну скаргу задоволено.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити.
     Заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року скасувати.
Позовні вимоги Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" безпідставно набуті кошти в розмірі 358 880,53(триста п`ятдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 53 коп..
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" судовий збір в сумі 11843,07 грн..
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: