ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2024 року                                                                                      Справа № 918/687/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Василишин А.Р. 
секретар судового засідання Першко А.А. 
за участю представників сторін:
позивача за первісним позовом: Харченко М.В.;
відповідача: за первісним позовом: Гуз С.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року у справі №918/687/23 (повний текст складено 13 листопада 2023 року, суддя Бережнюк В.В.)
за первісним позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго"
про стягнення нарахованих пені, 3% річних, інфляційних втрат в сумі 646 406,46 грн.
та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про визнання недійсним правочину щодо припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оформленого актом від 22 червня 2023 року

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про стягнення 50 058,00 грн. пені, 91 505,07 грн. 3% річних, 504 843,39 грн. інфляційних втрат, всього в сумі 646 406,46 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору про врегулювання небалансів, а саме прострочено оплату рахунків-фактур щодо сум, що СВБ зобов`язаний сплатити АР через небаланси електричної енергії. Позов обгрунтований у тому числі й оформленням акта від 22 червня 2023 року зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з Договором від 07 травня 2019 року №0527-01041. 
31 липня 2023 року від Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" місцевого господарського суду надійшла зустрічна позовна заява до відповідача (позивача за первісним позовом) Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про визнання недійсним правочину щодо припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оформленого актом від 22 червня 2023 року.
Позов обгрунтований тим, що ПрАТ "Рівнеобленерго" не мало заборгованості перед ПрАТ НЕК "Укренерго" на суму 2 735 409,60 грн. по Договору, тому правочин оформлений актом від 22 червня 2023 року про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України, що на переконання заявника є підставою для визнання його недійсним з посиланням на частину 1 статті 203 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року у справі №918/687/23 відмовлено повністю у задоволенні первісного позову Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про стягнення пені 50 058,00 грн., 3% річних 91 505,07 грн., інфляційних втрат 504 843,39 грн.
Зустрічний позов задоволено.
Визнано недійсним правочин, укладений між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 00100227) та Приватним акціонерним товариством "Рівнеобленерго" (вул. Князя Володимира, 71, м. Рівне, 33013, код ЄДРПОУ 05424874) про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оформлений Актом від 22 червня 2023 року зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з Договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 07 травня 2019 року №0527-01041.
Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (вул. Симона Петлюри, 25, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 00100227) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (33013, вул. Князя Володимира, 71, місто Рівне, код ЄДРПОУ 05424874) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач за первісним позовом – Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року у справі №918/687/23 та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що через систему управління ринком (mms.ua.energy) позивачем надіслано відповідачу платіжний документ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, загалом на суму 3 031 319,20 грн з ПДВ, а саме рахунок-фактуру від 06 травня 2022 року №0605202200199. Вказаний вище рахунок розміщено в системі управління ринком 06 травня 2022 року. Згідно з пунктом 7.7.3 глави 7.6 розділу VII Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох робочих днів з дати направлення платіжного документа. За таких обставин, строк виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати платіжного документа (рахунка-фактури) від 06 травня 2022 року на суму 3 031 319,20 грн з ПДВ – до 10 травня 2022 року (включно). Водночас 10 травня 2022 року відповідачем сплачено НЕК "Укренерго" заборгованість у розмірі 295 909,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2004620364 з призначенням платежу "05424874; за електричну енергiю для врегулювання небалансiв; IMBALANCE; 0605202200199; 21.04.2022-30.04.2022;0527- 01041; 07.05.2019; в т.ч.ПДВ 49318,27 грн". За таких обставин, враховуючи проведення відповідачем часткового платежу загалом на суму 295 909,60 грн, заборгованість відповідача станом на 11 травня 2022 року складала 2 735 409,60 грн.
Скаржник наголошує, що підписання відповідачем як акта від 30 квітня 2022 року №ВН/22/04-0527, так і відповідного акта коригування "з зауваженням", не звільняє ПрАТ "Рівнеобленерго" від виконання взятих на себе договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати сум, що СВБ зобов`язана сплатити АР, в порядку передбаченому Правилами ринку. Отже, з огляду зазначеного вище, позивач за первісним позовом приходить до висновку, що приєднання відповідача до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії свідчить про його погодження з умовами укладеного правочину, що відповідно, породжує для відповідача за первісним позов обов`язок по оплаті отриманої електричної енергії для врегулювання небалансів у передбачені договором та Правилами ринку строки, що не припинився із підписанням актів купівлі продажу електричної-енергії з зауваженням або ж коригування показників, зазначених в останніх. ПрАТ "Рівнеобленерго" мав провести оплату згідно з платіжним документом (рахунком-фактурою від 06 травня 2023 року №0605202200199) навіть за умови ініціювання суперечки щодо суми, зазначеному в останньому, а не ігнорувати свої договірні зобов`язання.
На переконання апелянта, Господарський суд Рівненської області встановив факт відсутності заборгованості в межах означеної справи, враховуючи висновки постанови від 23 серпня 2023 року у справі №916/1659/22, хоча в межах останньої вирішувався спір за різних сторін та обставин справи.
Також, скаржник вважає, що Господарським судом Рівненської області не було враховано, якщо відповідач вважає, що для нього настали негативні наслідки, пов`язані із завантаженням третьою особою помилкових даних комерційного обліку, використаних Адміністратором розрахунків для формування рахунків у Системі управління ринком (ММС), то він не позбавлений права на подання регресного позову або оскарження до регулятора чи суду дій таких учасників ринку, що порушили його права.
НЕК "Укренерго" наголошує, що сторонами було додержано всіх законодавчих приписів, зокрема: вимоги, які підлягали зарахування за актом зарахування від 22 червня 2023 року є зустрічними (НЕК "Укренерго" за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а ПрАТ "Рівнеобленерго" є кредитором за другим); зобов`язання щодо купівлі або продажу небалансів електричної енергії виникли в одній декаді; наявна взаємна згода сторін, яка виражається у підписанні сторонами акта зарахування зустрічних однорідних вимог, а також їх однорідність; строк їх виконання, зокрема, відповідачем є таким, що настав, а саме з 11 травня 2022 року. Отже, висновки Господарського суду Рівненської області про невідповідність такого правочину вимогам статті 601 Цивільного кодексу України є передчасними. 
Листом №918/687/23/8030/23 від 07 грудня 2023 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.
13 грудня 2023 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №918/687/23.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18 грудня 2023 року у справі №918/687/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року у справі №918/687/23 та призначено дату судового засідання на 17 січня 2024 року об 10:00 год.
02 січня 2024 року від ПрАТ "Рівнеобленерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. Обгрунтовуючи свої заперечення відповідач за первісним позовом посилається на доводи викладені в оскаржуваному рішенні.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 січня 2024 року у справі №918/687/23 оголошено перерву в судовому засіданні до 21 лютого 2024 року об 10:30 год. Задоволено клопотання представника ПрАТ "НЕК "Укренерго" - Харченко М.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №918/687/23.
Безпосередньо в судових засіданнях 17 січня 2024 року та 21 лютого 2024 року представники позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.
Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" - єдиний оператор системи передачі України з функціями оперативно-технологічного управління Об`єднаною енергосистемою України, передачі електроенергії магістральними електромережами від генерації до розподільчих мереж, а також адміністратора комерційного обліку та адміністратора розрахунків на ринку електричної енергії України, що діє на підставі відповідної ліцензії. 
Від Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" надійшла заява-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії (т.1, а.с. 58/.
07 травня 2019 року ПрАТ "Рівнеобленерго" приєдналось до умов договору (ідентифікатор договору №0527-01041, дата акцептування 07 травня 2019 року) про врегулювання небалансів електричної енергії  та долучено до реєстру учасників ринку.
Надалі 13 травня 2019 року НЕК "Укренерго" листом №01/17000 повідомлено ПрАТ "Рівнеобленерго" про приєднання останнього до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії та про долучення його до реєстру учасників ринку (ідентифікатор договору №0527-01041). 
Таким чином, 07 травня 2019 року ПрАТ "Рівнеобленерго" як стороною відповідальною за баланс укладено з НЕК "Укренерго" Договір про врегулювання небалансів електричної енергії №0527-01041, шляхом подання відповідної заяви про приєднання до такого договору та акцептуванням вказаної заяви.
Відповідно до пунктів 1.3, 1.4, 1.5 договору про врегулювання небалансів СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до балансуючої групи.
ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом №2019-VІІІ та Правилами ринку.
Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку.
Пунктами 2.1, 2.2, 5.1, 5.6 договору про врегулювання небалансів передбачено, що вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього Договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку.
Виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього Договору.
Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку. 
Згідно з підпунктом 2 пункту 3.2 договору про врегулювання небалансів ОСП має право на своєчасну оплату вартості небалансу електричної енергії, що склався на ринку в певному розрахунковому періоді. 
Через систему управління ринком (mms.ua.energy) позивачем надіслано відповідачу платіжний документ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, загалом на суму 3 031 319,20 грн з ПДВ, а саме рахунок-фактуру від 06 травня 2022 року №0605202200199.
Вказаний вище рахунок розміщено в системі управління ринком 06 травня 2022 року.
Всього за розрахунковий період квітня 2022, НЕК "Укренерго" виставлено ПрАТ "Рівнеобленерго" за електричну енергію для врегулювання небалансів, рахунки-фактури на загальну суму 3 633 141,71 грн ., а саме:
- рахунок-фактура №1804202200204 від 18 квітня 2022 року на загальну суму 200 958,77 грн. з ПДВ, який ПрАТ "Рівнеобленерго" оплачений повністю, згідно платіжної інструкцій №2004616071 від 20 квітня 2022 року;
- рахунок-фактура №2804202200205 від 28 квітня 2022 року на загальну суму 400 863,74 грн. з ПДВ, який оплачений ПрАТ "Рівнеобленерго" повністю, згідно платіжної інструкцій №2004618723 від 29 квітня 2022 року;
- рахунок-фактура №0605202200199 від 06 травня 2022 року на загальну суму 3 031 319,20 грн. з ПДВ, який частково оплачений ПрАТ "Рівнеобленерго" в сумі 295 909,60 грн. згідно платіжної інструкцій №2004620364 від 10 травня 2022 року.
Згідно з пунктом 7.7.3 глави 7.6 розділу VII Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох робочих днів з дати направлення платіжного документа.
За таких обставин, строк виконання ПрАТ "Рівнеобленерго" своїх зобов`язань щодо оплати платіжного документа (рахунка-фактури) від 06 травня 2022 року на суму 3 031 319,20 грн з ПДВ - до 10 травня 2022 року (включно). Водночас 10 травня 2022 року сплачено на користь НЕК "Укренерго" 295 909,60 грн. Заборгованість ПрАТ "Рівнеобленерго" станом на 11 травня 2022 року склала 2 735 409,60 грн.
Відповідно до пункту 5.9 Договору, ОСП надає СВБ два примірники Акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів, підписані зі своєї сторони, до 12 числа місяця, наступного за тим, щодо якого його сформовано.
НЕК "Укренерго" (ОСП) надіслало ПрАТ "Рівнеобленерго" (СВБ) Акт № ВН/22/04-0527 від 30 квітня 2022 року купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно Договору. 
Як вбачається зі змісту Акта:
- пункт 1.1 СВБ отримав, а ОСП поставив за період з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року електричну енергію для врегулювання небалансів в обсягах 1676,158 МВт/год на загальну суму 4 852 850,74 гри. з ПДВ.
- пункт 1.2 ОСП отримав, а СВБ поставив за період з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року електричну енергію для врегулювання небалансів в обсягах 1878,270 МВт/год на загальну суму 1 219 709,03 гри. з ПДВ.
Тобто, згідно даного Акта, ОСП визначив для СВБ вартість електричної енергії для врегулювання небалансів в сумі 3 633 141,71 грн. з ПДВ (4 852 850,74 - 1 219 709,03), що співпадає з виставленими рахунками-фактури.
Однак із вказаною сумою ПрАТ "Рівнеобленерго" не погодився, оскільки обсяги небалансів відображені НЕК "Укренерго" в Акті, по яких визначена дана сума, на думку СВБ не відповідають фактичним обсягам небалансів в період квітня 2022, у зв`язку з чим даний Акт зі сторони СВБ був підписаний із зауваженнями. Тобто вказана НЕК "Укренерго" сума на думку СВБ є завищеною у зв`язку із завантаженням недостовірних даних на платформі ММБ за 1 версією в період квітня 2022. 
Щодо виправлення недостовірних даних завантажених на платформі ММБ за 1 версією в період квітня 2022, ПрАТ "Рівнеобленерго" неодноразово звертався до НЕК "Укренерго" з письмовими листами від 14 квітня 2022 року за №18-20/2919, від 25 квітня 2022 року за №18-20/3113, від 28 квітня 2022 року за №18-20/3214, від 02 травня 2022 року за №18-20/3248.
На дані листи НЕК "Укренерго" надано відповідь вих. №01/21718 від 03 червня 2022 року, згідно якого ним підтверджується наявність недостовірних даних завантажених на платформі ММ8 за 1 версією, що стосуються обсягу електричної енергії заявленого в рахунках-фактури та в акті купівлі-продажу за квітень 2022 для відшкодування небалансів.
Дані розбіжності по обсягах небалансів, Сторони врегулювали, шляхом підписання акту-корегування (врегулювання) №ВР/22/04-0527 від 16 вересня 2022 року, до акту №ВН/22/04-0527 від 30 квітня 2022 року купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно Договору
Так, Сторони підписавши даний Акт-корегування, домовилися здійснити врегулювання небалансів електричної енергії за період з 01 до 30 квітня 2022 року.
Згідно Акта-корегування, обсяг небалансів за період квітня 2022 визначений по фактичним даним комерційного обліку: відповідно до пункту 1 Акта-корегування за фактичними даними комерційного обліку, ОСП НЕК "Укренерго" продав, а СВБ ПрАТ "Рівнеобленерго" купив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з 01 по 30 квітня 2022, в обсягах 297,937 МВт/год. на загальну суму 833 835,59 грн. з ПДВ.
Разом з тим за даними Акта купівлі-продажу від 30 квітня 2022 року обсяг небалансу становив 1676,158 МВт/год на загальну суму 4 852 850,74 грн. з ПДВ.
Отже, пунктом 1 Акта-корегування Сторони зменшили обсяг електричної енергії небалансів, купленої ПрАТ "Рівнеобленерго" (СВБ) на 1378,221 МВт/год. (1676,158 - 297,937) та на загальну суму 4 019 015,15 грн. з ПДВ (4 852 850,74-833 835,59). 
Відповідно до пункту 2 Акта-корегування за фактичними даними комерційного обліку, СВБ продав, а ОСП купив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з 01 по 30 квітня 2022, в обсягах 299,135 МВт/год. на загальну суму 118 656,50 гри, з ПДВ.
Разом з тим за даними Акта купівлі-продажу від 30 квітня 2022 року обсяг небалансу становив 1878,270 МВт/год на загальну суму 1 219 709,03 гри. з ПДВ.
Отже, пунктом 2 Акта-корегування Сторони зменшили обсяг електричної енергії небалансів, купленої ОСП на 1 579,135 МВт/год. (1878,270-299,135) та на загальну суму 1 101 052,53 грн. з ПДВ (1 219 709,03-118 656,50).
Таким чином, в Акті-корегування, вартість електричної енергії для врегулювання небалансів за період з 01 по 30 квітня 2022 року, яку ПрАТ "Рівнеобленерго" повинен сплатити НЕК "Укренерго", становить 715 179,09 грн. з ПДВ (3 633 141,71 (акт купівлі продажу) - 2 917 962,62 (акт- корегування, 4 019 015,15-1 101 052,53)).  
Вбачається, що фактична заборгованість за електричну енергію для врегулювання небалансів за квітень 2022 року по Договору у ПрАТ "Рівнеобленерго" відсутня.
Поряд з тим, надалі між сторонами 22 червня 2023 року підписано Акт зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з договором від 07 травня 2019 року №0527-01041 про врегулювання небалансів, 
В пункті 1.1 Акта зарахування визначено, що СВБ (ПрАТ "Рівнеобленерго") має непогашене грошове зобов`язання перед ОСП (НЕК "Укренерго") у розмірі 2 735 409,60 грн. в тому числі ПДВ 455 901,60 грн, яке виникло за куплену у ОСП електричну енергію для врегулювання небалансів за розрахунковий період лютий 2020 - січень 2023 року.
У пункті 1.2 Акта вказано, що ОСП має непогашене грошове зобов`язання перед СВБ у розмірі 5195 302,69 грн., в тому числі ПДВ 865 883,78 грн., яке виникло за куплену у СВБ електричну енергію для врегулювання небалансів за розрахунковий період лютий 2020 - січень 2023 року. 
У пункті 3 сторони погодили, що зобов`язання на суму 2 735 409,60 грн, в тому числі ПДВ 455 901,60 грн, зазначені в пункті 1.1 та пункті 1.2 цього акта, припиняються шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. 
Пунктом 4.2 Договору сторонами передбачено, що у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами Акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,01% за кожен день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.  
Пунктами 5.7 - 5.10 договору про врегулювання небалансів зазначено, якщо СВБ має заперечення до інформації, яка міститься у платіжному документі, то вона зобов`язана повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку. Наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП та не може бути підставою для обмеження ОСП щодо вимоги платежу фінансової гарантії, що надається СВБ ОСП. Надані заперечення враховуються ОСП при обчисленні платежів у порядку, передбаченому Правилами ринку.
ОСП надає СВБ у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП) два примірники Акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони, до 12 числа місяця, наступного за тим, щодо якого його сформовано. СВБ протягом двох робочих днів повертає ОСП один примірник підписаного зі своєї сторони Акта купівлі-продажу у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП).
Враховуючи викладене, ПрАТ НЕК "Укренерго" нарахував ПрАТ "Рівнеобленерго" пеню за прострочення оплати рахунків-фактур у сумі 50 058,00 грн. 
Також посилаючись на статтю 625 Цивільного кодексу України ПрАТ НЕК "Укренерго" нараховує ПрАТ "Рівнеобленерго" 91 505,07 грн. 3% річних, 504 843,39 грн. інфляційних втрат. 
Таким чином, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду Рівненської області з первісним позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про стягнення нарахованих пені 50 058,00 грн., 3% річних 91 505,07 грн., інфляційних втрат 504 843,39 грн., всього в сумі 646 406,46 грн., оскільки заявник вважає, що відповідачем порушено умови Договору про врегулювання небалансів, а саме прострочено оплату рахунків-фактур щодо сум, що СВБ зобов`язаний сплатити АР через небаланси електричної енергії.
У свою чергу 31 липня 2023 року від Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до місцевого господарського суду надійшла зустрічна позовна заява до відповідача (позивача за первісним позовом) Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"  про визнання недійсним правочину щодо припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, оформленого актом від 22 червня 2023 року.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні      закону, суб`єктивне право на захист      -      це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
11 червня 2017 року набрав чинності Закон України "Про ринок електричної енергії", який запровадив нову модель системи договірних правовідносин на роздрібному ринку електроенергії.
В силу статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про врегулювання небалансів.
Небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку (пункт 46 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії").
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.
Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства (частина перша статті 180 Господарського кодексу України).
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір про врегулювання небалансів електричної енергії - договір, відповідно до якого суб`єкт господарювання набуває статусу учасника ринку та здійснюється врегулювання небалансів електричної енергії (абзац 11 пункту 1.1.2 Правил ринку).
У частині третій статті 3 Закону України "Про ринок електричної енергії" вказано, що обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.
За умовами частин четвертої-шостої статті 70 Закону України "Про ринок електричної енергії" купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, здійснюється між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів. Оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку. Вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається правилами ринку.
Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.
Щодо відмови у задоволенні первісного позову колегія суддів зазначає наступне.
Позивач за первісним позовом обґрунтовує свої вимоги неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе за договором (ідентифікатор договору №0527-01041, дата акцептування 07 травня 2019 року) про врегулювання небалансів електричної енергії зобов`язань в частині оплати небалансу електричної енергії за період квітень 2022 року, що зумовило існування відповідної заборгованості, як наслідок позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати, заявлені до стягнення у даній справі. 
Апеляційний суд зауважує, що визначальним у даному випадку є встановлення обставин наявності/відсутності чи існування у певний час такої заборгованості та її розмір (у разі наявності). Відповідна обставина має бути встановлена виходячи з наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які відображають реальні господарські операції за вказаним правочином та зміст таких операцій.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" на ринку електричної енергії виконує функції оператора системи передачі (ОСП) - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.
Крім того, на підставі статті 52 Закону України "Про ринок електричної енергії" на позивача за первісним позовом, як оператора системи передачі, покладено функції адміністратора розрахунків (АР), який забезпечує організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до вказаного Закону, Правил ринку та Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №311 від 14 березня 2018 року (далі - Кодекс комерційного обліку).
Пунктом 5 частини третьої статті 52 Закону України "Про ринок електричної енергії" унормовано, що адміністратор розрахунків, зокрема, розраховує платежі за електричну енергію оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування, ціни небалансів електричної енергії, обсяги небалансів електричної енергії і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки.
Поряд з тим, господарська операція пов`язана не з самим фактом підписання договору, а з фактом руху активів суб`єкта господарювання та руху його капіталу, натомість сам по собі договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, оскільки останній свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Крім того, виставлення самих рахунків адміністратором без підкріплення їх фактичним рухом активів не свідчить про наявність господарської операції.
Як вже зазначалося, через систему управління ринком (mms.ua.energy) позивачем за первісним позовом надіслано відповідачу платіжний документ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, загалом на суму 3 031 319,20 грн з ПДВ, а саме рахунок-фактуру від 06 травня 2022 року №0605202200199. За розрахунковий період квітня 2022, НЕК "Укренерго" виставлено ПрАТ "Рівнеобленерго" за електричну енергію для врегулювання небалансів, рахунки-фактури на загальну суму 3 633 141,71 грн, а саме: рахунок-фактура №1804202200204 від 18 квітня 2022 року на загальну суму 200 958,77 грн. з ПДВ, який ПрАТ "Рівнеобленерго" оплачений повністю згідно платіжної інструкцій №2004616071 від 20 квітня 2022 року; рахунок-фактура №2804202200205 від 28 квітня 2022 року на загальну суму 400 863,74 грн. з ПДВ, який оплачений ПрАТ "Рівнеобленерго" повністю, згідно платіжної інструкцій №2004618723 від 29 квітня 2022 року; рахунок-фактура №0605202200199 від 06 травня 2022 року на загальну суму 3 031 319,20 грн. з ПДВ, який частково оплачений ПрАТ "Рівнеобленерго" в сумі 295 909,60 грн. згідно платіжної інструкцій №2004620364 від 10 травня 2022 року.
Відповідно до пункту 5.29.4 Правил ринку для кожного розрахункового місяця здійснюються 3 подекадні розрахунки - один для кожної декади. У контексті подекадних розрахунків АР переглядає щоденні звіти про розрахунки, видані протягом відповідного періоду, і визначає та коригує будь-які помилки в дебетуванні і кредитуванні небалансів електричної енергії. Подекадний розрахунок здійснюється не пізніше четвертого робочого дня після 11, 21 та останнього дня розрахункового місяця.
Основні положення щодо організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, права та обов`язки учасників ринку, постачальників послуг комерційного обліку та адміністратора комерційного обліку щодо забезпечення комерційного обліку електричної енергії, отримання точних і достовірних даних комерційного обліку та їх агрегації (об`єднання), порядок проведення реєстрації постачальників послуг комерційного обліку, точок комерційного обліку та реєстрації автоматизованих систем, що використовуються для комерційного обліку електричної енергії, визначені Кодексом комерційного обліку.
Комерційний облік електричної енергії на ринку електричної енергії організовується АКО та здійснюється ППКО відповідно до вимог Закону, цього Кодексу, Правил роздрібного ринку та Правил ринку (пункт 2.1.1 Кодексу комерційного обліку).
За умовами пункту 2.1.2 Кодексу комерційного обліку метою організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії є надання учасникам ринку повної та достовірної інформації про обсяги виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, імпортованої та експортованої, а також спожитої електричної енергії у визначений проміжок часу для її подальшого використання та здійснення розрахунків між учасниками ринку.
В силу пункту 2.3.1 Кодексу комерційного обліку ППКО зобов`язані, зокрема, формувати та передавати АКО, а також іншим учасникам ринку та ППКО електронні документи з даними комерційного обліку згідно з цим Кодексом, Правилами ринку та Правилами роздрібного ринку.
Згідно з підпунктом 3 пункту 1.2.1 Кодексу комерційного обліку автоматизована система комерційного обліку електричної енергії (АСКОЕ) - різновид автоматизованої системи, що складається із засобів вимірювальної техніки, а також з устаткування, що забезпечує збір, обробку, збереження та відображення інформації, засобів зв`язку та синхронізації часу, функціонально об`єднаних для забезпечення комерційного обліку електричної енергії.
З матеріалів справи судами вбачається та учасниками справи не заперечується факт виникнення у квітні місяці 2022 року технічного збою в роботі центрального сервера автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії (АСКОЕ) внаслідок обстрілів об`єктів критичної інфраструктури України. 
Проте апелянт наполягає, що заборгованість ПрАТ "Рівнеобленерго" станом на 11 травня 2022 року складала 2 735 409,60 грн. Із вказаною сумою ПрАТ "Рівнеобленерго" не погодився. Вказана НЕК "Укренерго" сума на думку СВБ є завищеною у зв`язку із завантаженням недостовірних даних на платформі ММБ за 1 версією в період квітня 2022. Тому ПрАТ "Рівнеобленерго" неодноразово звертався до НЕК "Укренерго" з письмовими листами. На дані листи НЕК "Укренерго" надано відповідь, де підтверджується наявність недостовірних даних завантажених на платформі ММ8 за 1 версією. 
Розбіжності по обсягах небалансів, Сторони врегулювали, шляхом підписання акта-корегування (врегулювання) №ВР/22/04-0527 від 16 вересня 2022 року до акту №ВН/22/04-0527 від 30 квітня 2022 року купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно Договору. За пунктом 1 Акта-корегування Сторони зменшили обсяг електричної енергії небалансів, купленої ПрАТ "Рівнеобленерго" (СВБ) на 1378,221 МВт/год. (1676,158 - 297,937) та на загальну суму 4 019 015,15 грн. з ПДВ (4 852 850,74-833 835,59). За пунктом 2 Акта-корегування Сторони зменшили обсяг електричної енергії небалансів, купленої ОСП на 1 579,135 МВт/год. (1878,270-299,135) та на загальну суму 1 101 052,53 грн. з ПДВ (1 219 709,03-118 656,50).
З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що в Акті-корегування, вартість електричної енергії для врегулювання небалансів за період з 01 по 30 квітня 2022 року, яку позивач повинен сплатити відповідачу, становить 715 179,09 грн. з ПДВ (3 633 141,71 (акт купівлі продажу) - 2 917 962,62 (акт- корегування, 4 019 015,15 - 1 101 052,53). Отже за електричну енергію для врегулювання небалансів за квітня 2022 року існує переплата в ПрАТ "Рівнеобленерго" перед НЕК "Укренерго" в сумі 182 553,02 грн. з ПДВ (715 179,09 (факт небалансів за квітень) - 897 732,11 грн. (оплата квітень 2022).
Отже, судами обох інстанцій вбачається, що фактична заборгованість за електричну енергію для врегулювання небалансів за квітень 2022 року по Договору, на яку посилається НЕК "Укренерго", відсутня.
З матеріалів справи також вбачається, що ПрАТ "НЕК "Укренерго" був обізнаний ще у квітні місяці 2022 року про збій в роботі центрального сервера автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії та завантаження некоректних показників, що підтверджено листом позивача за первісним позовом від 03.06.2022. 
Колегією суддів не береться до уваги посилання ПрАТ "НЕК "Укренерго" на порушення місцевим судом норм частини 4 статті 75 ГПК України, з огляду на наступне.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною четвертою статті 75 ГПК України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
ПрАТ "НЕК "Укренерго" було стороною у справі №916/1659/22 за позовом ПрАТ "НЕК "Укренерго" до АТ "Миколаївобленерго" про стягнення 4 880 4007,78 грн), у якій встановлювались обставини щодо технічного збою в роботі центрального сервера автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії (АСКОЕ) внаслідок обстрілів критичної інфраструктури України, недостовірність даних комерційного обліку за квітень місяць 2022 року, виставлення некоректних рахунків.
Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2021 року у справі №916/495/21, від 03 листопада 2020 року у справі №909/948/18.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.
Згідно із частинами першою, другою статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
В силу приписів статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, обставини, встановлені в постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 23 серпня 2023 року у справі №916/159/22, яка набрала законної сили, відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України, повинні бути враховані судами як преюдиційні при розгляді інших справ.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Дії учасників цивільних та корпоративних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку.
У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема, в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відкидає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.
Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.
Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.
Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.
Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про недобросовісність поведінки позивача за первісним позовом, який достеменно знаючи про те, що недостовірність даних комерційного обліку за квітень місяць 2022 року, яка не зумовлена винною поведінкою відповідача за первісним позовом, має наслідком виставлення відповідачу некоректних рахунків, та в подальшому на підставі відповідних некоректних рахунків-фактур, не скорегованих з урахуванням правильних обсягів небалансів, обліковував основну заборгованість, яку обтяжує компенсаційними нарахуваннями, та заявляє відповідні суми до стягнення в межах даної справи.
Господарський суд Рівненської області прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для здійснення компенсаційних нарахувань (пені, 3% річних та інфляційних втрат) на заборгованість у такому розмірі з огляду на те, що фактична заборгованість за електричну енергію для врегулювання небалансів за квітень 2022 року по Договору, на яку посилається НЕК "Укренерго", була відсутня та Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" не доведено факту існування основної заборгованості за вказаний період.
Щодо задоволення зустрічного позову колегія суддів зазначає наступне.
Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).
За загальними правилами статті 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.  
Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 17 червня 2020 року у справі №910/12712/19, від 18 березня 2021 року у справі №916/325/20, від 19 лютого 2021 року у справі №904/2979/20.
Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. 
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.  
Згідно з частиною 1 статті 601 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Так, між сторонами 22 червня 2023 року підписано Акт зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з договором від 07 травня 2019 року №0527-01041 про врегулювання небалансів.
В пункті 1.1 Акту зарахування визначено, що СВБ (ПрАТ "Рівнеобленерго") має непогашене грошове зобов`язання перед ОСП (НЕК "Укренерго") у розмірі 2 735 409,60 грн. в тому числі ПДВ 455 901,60 грн, яке виникло за куплену у ОСП електричну енергію для врегулювання небалансів за розрахунковий період лютий 2020 - січень 2023 року.
У пункті 1.2 Акта вказано, що ОСП має непогашене грошове зобов`язання перед СВБ у розмірі 5 195 302,69 грн., в тому числі ПДВ 865 883,78 грн., яке виникло за куплену у СВБ електричну енергію для врегулювання небалансів за розрахунковий період лютий 2020 - січень 2023 року.
У пункті 3 сторони погодили, що зобов`язання на суму 2 735 409,60 грн, в тому числі ПДВ 455 901,60 грн, зазначені в пункті 1.1 та пункті 1.2 цього акта, припиняються шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Представниками обох сторін підтверджено, що дана сума є сумою заборгованості вартості газу на врегулювання небалансів за квітень 2022 року.
Однак, в межах розгляду первісного позову у даній справі судами встановлено, що фактична заборгованість у розмірі 2 735 409,60 грн. за електричну енергію для врегулювання небалансів за квітень 2022 року по Договору була відсутня. У зв`язку з чим задекларована сума 2735409,60 грн не може ваажатися зобов`язанням, у зв`язку з чим не може вважатися і вимогою в розумінні статті 601 ЦК України.
За таких обставин, на переконання судів обох інстанцій правові підстави для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 2 735 409,60 грн, викладених в угоді, яка оформлена 22 червня 2023 в Акті зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з договором від 07 травня 2019 року №0527-01041 про врегулювання небалансів також відсутні. 
Згідно частини 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. 
При цьому зустрічне зобов`язання виникає не з самої по собі вимоги про її зарахування, а на загальних підставах, передбачених ЦК України та ГК України.
Зарахування зустрічних однорідних вимог є особливим способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому).
Допускаються випадки часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
Таким чином, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути: зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад грошей); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Як вбачається з вищевикладеного, саме поняття "кредитор" та суб`єктний склад у правовідносинах зарахування (кредитор/боржник) обумовлює необхідність встановлення судами і відповідно доведення кредитором наявності безумовного (безспірного) зустрічного зобов`язання особи, яку вона вважає боржником, вчинити на користь такої сторони певну дію (в даному випадку - сплатити кошти).
Вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено стороною, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час зарахування зустрічних однорідних вимог. 
Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц.
Безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. При цьому умова безспірності має стосуватися саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування.
Зарахування зустрічних однорідних вимог здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.
Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Підставою недійсності правочину згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частини 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. 
Як встановлено судами, заборгованість, на яку посилається ПрАТ НЕК "Укренерго" станом на 22 червня 2023 року (дата укладення правочину оформленого Актом зарахування зустрічних однорідних вимог), фактично була відсутня, відсутність зобов`язання стверджує про відсутність вимоги за таким зобов`язанням, а тому правочин оформлений актом від 22 червня 2023 року про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України та правомірно визнаний судом першої інстанції недійсним.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26 травня 2023 року у справі №905/77/21 сформулював правовий висновок про те, що позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.
Враховуючи вказаний висновок Верховного Суду та відсутність доказів виконання сторонами оспорюваного правочину, заявлений ПрАТ "Рівнеобленерго" зустрічний позов про визнання недійсним правочину без застосування наслідків його недійсності є ефективним способом захисту порушених прав.
Таким чином, доводи позивача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.
За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                                                                                УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року у справі №918/687/23 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року у справі №918/687/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу №918/687/23 повернути до Господарського суду Рівненської області.
Повний текст постанови складений "06" березня 2024 р.

Головуючий  суддя                                                                      Бучинська Г.Б. 

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.