Справа № 442/7540/22                                         Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І. 
Провадження № 22-ц/811/1779/23                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 
Категорія: 84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                05 грудня 2023 року м.Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Зеліско-Чемерис К.Р.,
з участю: представника позивача  ОСОБА_1 –
ОСОБА_2 , представника відповідача ДП «Ліси 
                                   України» – Думич Н.Б.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення заборгованості за користування чужими грошима з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені,

в с т а н о в и в:
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з державного підприємства (далі – ДП) «Дрогобицьке лісове господарство» заборгованість за користування чужими грошима з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені у сумі 755667 грн. 21 коп., з яких: 356751 грн. – неотоварена попередня оплата; 155326 грн. 53 коп. – інфляційні втрати; 29768 грн. 39 коп. – 3% річних; 213821 грн. 29 коп. – пеня, з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та ДП «Дрогобицьке лісове господарство», з урахуванням вимог статті 206 ЦК України, було укладено усну домовленість про відпуск йому лісопродукції за попередньою оплатою, кошти за яку він вносив наступними транзакціями: 30.09.2019 року – 49000 грн., згідно прибуткового касового ордеру №1818; 30.09.2019 року – 149500 грн., згідно квитанції №90780 через АТ АКБ «Львів»; 30.09.2019 року – 149000 грн., згідно квитанції №6 через філії: Львівське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», АТ АКТ «Львів»; 22.11.2019 року – 300000 грн., згідно прибуткового касового ордеру №2279; 29.11.2019 року – 320000 грн., згідно прибуткового касового ордеру №2425; 26.03.2020 року – 191800 грн., згідно прибуткового касового ордеру №653.
До осені 2020 року відповідач належним чином виконував свої зобов`язання, однак, в подальшому, не зважаючи на попередню оплату, постачання лісопродукції припинилось, тому вартість недопоставленої продукції становить 356751 грн. Вважає, що має право на стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені. 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на норми, що регулюють правовідносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, зокрема, статті 662, 663, 693 ЦК України.
Вважає, що між ним та відповідачем існують зобов`язальні (договірні) правовідносини купівлі-продажу лісопродукції, відповідно до яких, відповідач повинен був продати йому обумовлену кількість лісопродукції у погоджений між ними строк. 
Зазначає, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього, в силу ч.2 ст.625 ЦПК України, виникає обов`язок сплатити заборгованість з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми.
На переконання апелянта, відсутність письмової форми договору не є підставою для відмови у поставці товару покупцеві.
Посилаючись на Тимчасову інструкцію з електронного обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного агентства лісових ресурсів України, затверджену наказом ДАЛРУ №202 від 27.06.2012 року, звертає увагу, що відповідач має всі дані стосовно оплаченої та невідпущеної лісопродукції в базі електронного обліку.
Наголошує, що відповідачем не подано суду належних та допустимих доказів здійснення поставки товару на зазначену суму, оформлених у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відтак, не підтверджено правомірності користування чужими грошима.
Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
25.07.2023 року державне спеціалізоване господарське підприємство (далі – ДП) «Ліси України» подало відзив на апеляційну скаргу, в якій заперечує доводи та вимоги апелянта.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Форма правочину та способи волевиявлення визначені статтею 205 ЦК України.
Види правочинів, які можуть вчинятись усно, визначені у ч.1 ст.206 ЦК України. Зокрема, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.
У частині другій статті 218 ЦК України вказано, що якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. 
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.640 та ч.2 ст.642 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.2 ст.638 ЦК України).
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою статті 692 ЦКУ визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною другою статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Попередня оплата – це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема за товар, який має бути поставлений, або за роботи, які мають бути виконані. 
Отже, правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.
Судом встановлено, що жодного договору у письмовій формі щодо купівлі-продажу лісопродукції між позивачем ОСОБА_1 та ДП «Дрогобицьке лісове господарство» не укладалось.
Порядок реалізації лісопродукції урегульовано Тимчасовою інструкцією з електронного обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженою наказом ДАЛРУ №202 від 27.06.2012 року (далі – Тимчасова інструкція).
Так, пунктом 3.9 зазначеної інструкції передбачено, що відпуск лісопродукції відбувається на підставі договорів постачання, інформація про які «завантажується» з електронної бази даних підприємства до КПК відповідного складу, на підставі наряда на відпуск лісопродукції (форма ЛГ-11), де вказується назва покупця, місце реалізації, строк вивозки, порода, сортимент, сорт, довжина, група діаметрів, ціна та кількість лісопродукції (хворост реалізується без нарядів).
Реалізація лісопродукції на період до затвердження в Мін`юсті спеціалізованої галузевої форми товарно-транспортної накладної 1-ТТН (ліс) здійснюється на підставі товарно-транспортної накладної (типова форма 1-ТН), що затверджена наказом Мінтрансу, Мінстату України від 29.12.1995 року №488/346 та відповідної довіреності, наданою особою, що отримує вантаж.
Формування даних до товарно-транспортної накладної (типова форма 1-ТН), здійснюється шляхом створення в КПК Специфікації – накладної на деревину відпущену (СН), яка створюється аналогічно порядку наведеному в п.3.2.
Товарно-транспортна накладна типової форми №1-ТН виписується у чотирьох примірниках:
– перший примірник (з підписами про отриману продукцію) залишається у вантажовідправника (лісництво чи інші підрозділи держлісгоспу) і є підставою для списання лісопродукції;
другий, третій і четвертий примірники, завірені підписами і печаткою (штампами) вантажовідправника, передають водію;
– другий примірник водій здає вантажоодержувачу, він є підставою для оприбуткування товарно-матеріальних цінностей;
– третій і четвертий примірники водій передає перевізнику.
Якщо перевізником є саме лісогосподарське підприємство, то третій і четвертий примірники залишаються в бухгалтерії підприємства.
Зазначений порядок реалізації застосовується незалежно від місця відвантаження (з лісу, проміжних складів, нижніх складів, інших підрозділів) та покупця (юридична чи фізична особа).
В разі, коли покупець – фізична особа вивозить лісопродукцію гужовим транспортом, то теж виписується товарно-транспортна накладна.
На підтвердження заявлених вимог позивач надав лише квитанції до прибуткового касового ордеру ДП «Дрогобицьке лісове господарство» про прийняття від ОСОБА_1 оплати за лісопродукцію, однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, такі квитанції не є належним доказом на підтвердження внесення позивачем попередньої оплати на виконання умов договору купівлі-продажу лісопродукції, оскільки письмового договору між сторонами укладено не було і, відповідно, не передбачено істотних умов договору, зокрема, щодо кількості, виду, ціни товару тощо, тому підстав для висновку про невиконання відповідачем умов договору щодо продажу лісопродукції на вказану у позовній заяві суму – 356751 грн., немає.
Правильними є й висновки суду про те, що позивачем не надано визначених Тимчасовою інструкцією документів, які б підтверджували оформлення між сторонами належним чином у встановленому законом порядку правовідносин щодо реалізації лісопродукції на вказану вище суму. 
Також необхідно зазначити, що надана позивачем заява від 10.11.2020 року на ім`я директора ДП «Дрогобицьке лісове господарство», в якій він просить виписати йому на суму заборгованості 356751 грн. 92 коп. лісопродукцію, не є достатнім доказом на підтвердження існування невиконаних відповідачем зобов`язань перед позивачем по реалізації лісопродукції.
У матеріалах справи відсутні й докази, які б свідчили про вчинення позивачем дій, спрямованих на отримання товару, зокрема, докази того, що позивач вчиняв максимально необхідні дії для належного виконання досягнутих між сторонами домовленостей.
Таким чином, , доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
У зв`язку з перебуванням судді Копняк С.М. у відпустці 14 та 15 грудня 2023 року, повний текст постанови складений у перший робочий день після відпустки судді – 18 грудня 2023 року.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 18 грудня 2023 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко 

Судді:                                                  С.М. Копняк

                                А.В. Ніткевич