ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2608/24 Справа № 197/133/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шевченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого  Тимченко О.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П., 
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач  ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 197/133/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року (суддя Шевченко О.В.), яке ухвалено в приміщенні Широківського районного суду Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В січні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26 вересня 2008 року. У відповідності до даного договору відповідач зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, комісією та іншими витратами згідно умов. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, отримані кошти не повернула та не сплатила нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 02 січня 2023 року становить 18 245,03 грн, яка складається з: 14 817,87 грн – заборгованості за тілом кредиту та 3 427,16 грн – заборгованості за відсотками.

АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 245,03 грн та судові витрати у справі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що надані позивачем копії документів, які додані до позовної заяви на підтвердження позовних вимог, не засвідчені в порядку, який визначений п. 5.26 ДСТУ 4163:2020, тобто є недопустимими доказами та з того, що позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем та не доведено отримання відповідачем від позивача грошових коштів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ КБ «ПриватБанк»» посилається на порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» підтверджені недопустимими доказами не ґрунтуються на вимогах закону. Чинне законодавство не передбачає такої підстави як невідповідність вимогам ДСТУ 4163-2003 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи, для визнання доказів недопустимими. Позовні вимоги підтверджені позивачем належними доказами. Відповідач самоусунувся від розгляду справи, заперечення не надав, докази позивача не спростував. Фактично суд першої інстанції виступив «адвокатом» відповідача, а оскаржуване рішення ухвалив нехтуючи засадами змагальності сторін, засадами доказовості позицій обох сторін судового спору.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, яке керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки. 26 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 500 грн, відповідачу надано у користування кредитну карту. У подальшому розмір кредитного ліміту неодноразово збільшувався, та станом на 10 грудня 2021 року становив 14 000 грн. Відповідно до умов кредитного договору, договір складається з заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою» та «Тарифів Банку».

Позивач при зверненні до суду зазначав, що станом на 02 січня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 18 245,03 грн, з яких 14 817,87 грн – заборгованість за тілом кредиту та 3 427,16 грн – заборгованість за відсотками.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк»» підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем копії документів, які додані до позовної заяви на підтвердження позовних вимог, не засвідчені в порядку, який визначений п. 5.26 ДСТУ 4163:2020, тобто є недопустимими доказами та з того, що позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем та не доведено отримання відповідачем від позивача грошових коштів.

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг № б/н від 26 вересня 2008 року. 26 вересня 2008 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано карту. 

Крім того відповідач була ознайомлена з умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», про що свідчить підписана останньою довідка із визначеними, зокрема, розміром відсоткової ставки (а.с.28). 

При цьому в заяві вказано, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені в мережі Інтернет в редакції чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» за договором підписаним з ОСОБА_1 , останній надавались кредитні картки типу «Універсальна» (а.с.26).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 02 січня 2023 року становить 18 245,03 грн, з яких 14 817,87 грн – заборгованість за тілом кредиту та 3 427,16 грн – заборгованість за відсотками.

Також матеріали справи мітять банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 за договором № б/н, з якої вбачається наявність заборгованості станом на 02 січня 2023 року у розмірі 18 245,03 грн.

Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою ОСОБА_1 , вбачається, що остання користувалася кредитними коштами шляхом отримання готівки у банкоматі та відділенні банку, розраховувався ними за товари та послуги, а також здійснювала повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримувала кредитні кошти та користувалася ними з частковим поверненням.

Надані позивачем докази на підтвердження укладання кредитного договору між сторонами апеляційний суд вважає належними та допустимими.

Кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався, ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами протягом тривалого часу, договір нею виконувався, тобто вносилися платежі, хоч і не своєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору. На що не звернув уваги суд першої інстанції.

Відповідно положень статей 12, 18 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок суду першої інстанції про те, що банк не надав належних доказів, а тому його позов не доведений, є помилковим, оскільки банк надав всі документи, в тому числі і виписку із рахунку про рух коштів, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання його не заявлялись.

Також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що вона не користувалась кредитом.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції, помилково зазначив про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту, оскільки укладення кредитного договору між сторонами підтверджується у сукупності іншими належними доказами.

При цьому апеляційний суд зауважує, що позивачем до позовної заяви додано докази, які є належними, допустимими та достатніми в розумінні положень статті 77-80 ЦПК України.

Зі змісту довідки про умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», яка підписана ОСОБА_1 26 вересня 2008 року вбачається, що сторонами погоджено умови кредитування, зокрема тип кредиту, сума/ліміт кредиту, строк кредитування, фіксована процентна ставка 36% річних.

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості, Банк зазначав, що відповідач була обізнана про умови договору в частині сплати відсотків за користування кредитних коштів і погодилась з ними, підписавши довідки про умовами кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна».

Таким чином, зважаючи на те, що матеріали справи містять належні докази того, що під час підписання 26 вересня 2008 року вказаної довідки відповідач ознайомилась з умовами кредитування в частині сплати відсотків за користування кредитом, рішення суду в частині відмови у позові про стягнення відсотків також підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог Банку і стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку відсотків у розмірі 3 427,16 гривень.

Згідно частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснення учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, з урахуванням вказаних положень процесуального закону колегія суддів зауважує, що позивач надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень проти оскаржуваного судового рішення. При цьому поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що в разі виникнення сумнівів в достовірності наданих позивачем доказів суд не позбавлений права перевірити належність та достовірність наданих доказів шляхом їх витребування у заявника.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 18 245,03 грн підлягають задоволенню.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, з відповідача  ОСОБА_1  необхідно стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції – 2 684 грн, та переглядом у суді апеляційної інстанції – 4 026 грн, що становить загальну суму 6 710 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2008 року, яка станом на 02 січня 2023 року становить 18 245 (вісімнадцять тисяч двісті сорок п`ять) гривен 03 копійки, яка складається з: 14 817,87 грн – заборгованості за тілом кредиту та 3 427,16 грн – заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції в сумі 6 710 (шість тисяч сімсот десять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий           О.О.Тимченко

Судді            Я.М.Бондар

       В.П.Зубакова