ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 березня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/20698/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Божко Л.А., Суховарова А.В.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 ( суддя першої інстнації Савченко А.В.) в адміністративній справі №160/20698/23 за позовом   ОСОБА_1 до  Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 просила визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови їй обміну посвідки на тимчасове проживання та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області повторно розглянути її заяву від 27.04.2023 року щодо обміну (оформлення) посвідки на тимчасове проживання в Україні, з продовженням строку для звернення із заявою.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відмовило їй в обміні посвідки на тимчасове проживання, у зв`язку із тим, що термін дії посвідки сплинув, а тому у ГУДМС відсутні законні підстави для обміну посвідки. Позивачка, мотивує позовні вимоги тим, що вона не мала наміру порушувати міграційне законодавство України, бажала вчасно здійснити обмін посвідки на тимчасове проживання, однак не мала змоги це зробити з об`єктивних причин, фактично проживає в Україні та перебуває у шлюбі з громадянином України. Відповідачем не було зазначено жодної інформації (пояснень) щодо подання нею завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів. Також, не було надано будь-яких документів, які б підтверджували факт відсутності її за зареєстрованою адресою.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована правомірністю винесеного відносно позивача рішення про відмову в обміні посвідки на тимчасове проживання, у зв`язку із тим, що термін дії посвідки сплинув, а тому у ГУДМС відсутні законні підстави для обміну посвідки.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час апеляційного перегляду справи встановлено, ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується паспортом Російської Федерації від 29.11.2013 р. № НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб від 21.05.2021 р. серії НОМЕР_2 , між ОСОБА_2 , громадянином України, та ОСОБА_1 , громадянкою Російської Федерації, укладено шлюб 21.05.2021 р., про що складено відповідний актовий запис №282.
Відповідно до свідоцтва про народження від 04.08.2022 р. серії НОМЕР_3 , має доньку ОСОБА_3 
ОСОБА_1 має посвідку на тимчасове проживання від 14.06.2021 р. № НОМЕР_4 , запис №19960523-09763.
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 09.08.2021 р. №12554 ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 09.08.2021 р. по теперішній час.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 від 01.09.2022 р. №1506, яка видана старшому солдату ОСОБА_2 , відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 р. №69/2022 "Про загальну мобілізацію" перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 Центрального ОТО Національної гвардії України з 26.02.2022 р. по теперішній час.  
ОСОБА_2 є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням від 16.07.2020 р. серії НОМЕР_6 .
Відповідно до довідки від 12.10.2022 р. №1231-000012680 про реєстрацію особи громадянином України, яка видана ОСОБА_3 , згідно з рішенням ГУДМС України в Дніпропетровській області №1231-000035976 від 30.09.2022 р. вона набула громадянства України на підставі ч.1 ст.7 Закону України "Про громадянство України".
Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.03.2023 р. у справі №932/1676/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Саксаганського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування постанови ПН МДН №004676 від 08.02.2023 р. та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни задоволено, а саме:
- визнано протиправною та скасувати постанову ПН МДН 004676 від 08.02.2023, винесену головним спеціалістом Саксаганського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Чернетою А.С. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст. 203 КУпАП;
- визнано протиправним та скасовано рішення в.о. начальника Саксаганського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Чернети А.С. №4 від 08.02.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27 квітня 2023 року позивачка звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою від 24.04.2023 р., в якій просила розглянути її заяву щодо обміну довідки на тимчасове проживання на території України, продовжити строк для звернення із заявою.
До вказаної заяви було надано такі документи: копія паспорта ОСОБА_1 , копія свідоцтва про шлюб із ОСОБА_2 , копія довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , копія свідоцтва про народження дитини, копія довідки про реєстрацію особи громадянином України, копія рішення суду.
Відповідно до листа Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 11.05.2023 р. № 1201.3.1-9747/12.3-23 повідомлено, що з огляду на те, що вона має громадянство Російської Федерації та термін дії посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_7 сплинув 03.06.2022 р., у Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відсутні законні підстави для обміну вищевказаної посвідки на тимчасове проживання.
31 травня 2023 року позивачка звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила прийняти документи для оформлення дозволу на імміграцію в Україну та надати перелік документів на оформлення дозволу на імміграцію в Україну.
Відповідно до листа Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 02.06.2023 р. № А-5/6/1229-23/1229/11084-23 повідомлено та надано роз`яснення щодо надання переліку документів на оформлення дозволу на імміграцію в Україну.
23 червня 2023 року позивачка звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила розглянути її заяву щодо надання дозволу на імміграцію в Україну.
Відповідно до листа Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 30.06.2023 р. №1201.3.4-12780/12.3-23 повідомлено, що згідно обліками єдиної інформаційно-аналітичної  системи управління міграційними процесами станом на 30.06.2023 р. відсутня інформація щодо звернення із заявою отримання дозволу на імміграцію на її ім`я та надано роз`яснення щодо переліку документів, необхідних для надання дозволу.
Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення прав позивачки.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з Положенням про Державну міграційну службу України, затверджену постановою КМУ від 20.08.2014 року №360 (Положення про ДМСУ №360), ДМСУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (п.1).
ДМСУ відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках (пп.8 п.4).
Пунктом 7 Положення встановлено, що ДМСУ здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.
Статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (Закон №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Відповідно до преамбули Закону №2491-III цей Закон визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.
У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;
іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у ч.3-13 цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України (ч.14 ст.4 Закону №3773-VI).
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону №3773-VI возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.
Згідно з абз.6 ч.1 ст.15 Закону №3773-VI в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, здійснюється за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.  
Відповідно до свідоцтва про шлюб від 21.05.2021 р. серії НОМЕР_2 , між ОСОБА_2 , громадянином України, та ОСОБА_1 , громадянкою Російської Федерації, укладено шлюб 21.05.2021 р., про що складено відповідний актовий запис №282.
Відповідно до свідоцтва про народження від 04.08.2022 р. серії НОМЕР_3 , має доньку ОСОБА_3 
ОСОБА_1 має посвідку на тимчасове проживання від 14.06.2021 р. № НОМЕР_4 , запис №19960523-09763.
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 09.08.2021 р. №12554 ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 09.08.2021 р. по теперішній час.
Механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання передбачений Порядком №322.
Відповідно до п.1,2 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Підпунктом 1 пункту 3 Порядку №322 встановлено, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто. Згідно з пп. 3 п. 7 Порядку №322 передбачено, що у разі закінчення строку дії посвідки здійснюється її обмін.
При цьому посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін посвідки до закінчення строку її дії (п.п.7 п.71 Порядку №322).
Отже після закінчення строку дії посвідка на тимчасове проживання в Україні підлягає обміну, для чого іноземцю необхідно подати до територіального органу ДМС відповідну заяву та документи у строк не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки, або після закінчення строку дії посвідки в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України, здавши посвідку до територіального органу/територіального підрозділу ДМС. 
Приписами статті 21 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VІІІ визначено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства, юридичних осіб іноземних держав, які перебувають на території України під час дії воєнного стану, визначаються Конституцією та законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У зв`язку з веденням на території України воєнного стану, 01.11.2022 року КМУ прийнято Постанову №1232, якою врегульовано питання надання ДМС адміністративних послуг громадянам РФ в умовах воєнного стану.
Відповідно до п.1 Постанови №1232, у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/ територіальними підрозділами ДМС адміністративних послуг громадянам РФ здійснюється з урахуванням таких особливостей:
- розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;
- у разі звернення громадянина РФ із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.
Водночас, зазначені у пункті 1 цієї постанови обмеження не поширюються, зокрема, на осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені ч.4, 15, 16 ст.4 Закону №3773-VI, або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб (абз.3 п.2 Постанови №1232).
Таким чином, оскільки позивачка уклала шлюб з громадянином України  та прибула до України з метою возз`єднання сім`ї та отримала посвідку на тимчасове проживання (ч.15 ст.4 Закону №3773-VI) до неї не можуть бути застосовані обмеження, визначенні у п.1 Постанови №1232.
Судом встановлено, що 27 квітня 2023 року позивачка звернулась до відповідача із заявою-анкетою від 24.04.2023 року про обмін посвідки на тимчасове проживання, у зв`язку з закінченням строку дії попередньої.
До вказаної заяви було надано такі документи: копія паспорта ОСОБА_1 , копія свідоцтва про шлюб із ОСОБА_2 , копія довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , копія свідоцтва про народження дитини, копія довідки про реєстрацію особи громадянином України, копія рішення суду.
Відповідно до п.9 Порядку №322 оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС.
Положеннями пунктів 21,22 Порядку №322 встановлено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.
У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.
Згідно з пунктами 35 та 36 Порядку №322, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку  інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів.
Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.
Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, "Аркан" або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.
У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.
У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особи без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.
Відповідно до пункту 41 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 35 і 36 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.
Згідно з п.42 Порядку №322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
Пункт 61 Порядку №322 містить перелік підстав для відмови в оформленні та видачі посвідки, якими, зокрема, встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів (п.9 ст.61).
Таким чином, Порядком №322 визначені права та повноваження підрозділу ДМСУ щодо перевірки обставин вказаних у заяві-анкеті особи та доданих до неї документів, у тому числі шляхом надсилання запитів до відповідних державних органів або їх територіальних органів та зобов`язує прийняти позитивне рішення за результатами розгляду у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
Судом встановлено, що позивачці відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання з підстав, що вона має громадянство Російської Федерації та термін дії посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_7 сплинув 03.06.2022 року, у Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відсутні законні підстави для обміну вищевказаної посвідки на тимчасове проживання.
31 травня 2023 року позивачка звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила прийняти документи для оформлення дозволу на імміграцію в Україну та надати перелік документів на оформлення дозволу на імміграцію в Україну.
Відповідно до листа Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 02.06.2023 року № А-5/6/1229-23/1229/11084-23 повідомлено та надано роз`яснення щодо надання переліку документів на оформлення дозволу на імміграцію в Україну.
23 червня 2023 року позивачка звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила розглянути її заяву щодо надання дозволу на імміграцію в Україну.
Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 30.06.2023 року №1201.3.4-12780/12.3-23 повідомлено, що згідно обліками єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами станом на 30.06.2023 року відсутня інформація щодо звернення із заявою отримання дозволу на імміграцію на її ім`я та надано роз`яснення щодо переліку документів, необхідних для надання дозволу.
Дослідивши оскаржуване рішення та документи, які стали підставою для його прийняття колегія суддів зазначає про протиправність прийнятого рішення та його скасування як прийнятого не на підставі законодавства, не обґрунтовано, не добросовісно, не розсудливо, не пропорційно, тобто без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Підпунктом 9 пункту 61 Порядку №322 встановлено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.
Однак, оскаржуване рішення не містить відомостей про те, які саме неправдиві відомості або підроблені документи було подано позивачкою для отримання посвідки.
Між тим, за сталою судовою практикою загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Суд не приймає доводи відповідача, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв без дотримання вимог ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідач як компетентний орган державної влади при прийнятті рішення про оформлення, обмін попередньої посвідки на тимчасове проживання в Україні повинен був провести необхідну перевірку поданих документів та з`ясовувати у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови в оформленні, обміні відповідної посвідки. При необхідності здійснити повторну перевірку місця проживання позивачки та оформити її відсутність за сказаною адресою належними доказами.
Прийняття безмотивованого рішення відносно позивачки позбавляє її права на обізнаність причин прийняття відносно неї негативного рішення, спростування доводів суб`єкта владних повноважень, ефективного захисту своїх прав.
Між тим, позивачка користувалась протягом тривалого часу посвідками на тимчасове проживання в Україні, маючи обґрунтоване сподівання на належне виконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень під час обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні.
Відповідачем не доведено, що ним при перевірці заяви-анкети позивачки встановлено факт подання нею завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання або обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка вирішення органу влади повинна бути чіткою та зрозумілою, як і можливі наслідки.
Європейський суд з прав людини також підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 в адміністративній справі №160/20698/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 березня 2024 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 13 березня 2024 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров