П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/15041/21-а 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Крапівницька Н. Л. 
Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
18 січня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
-визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні;
-зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за період з 04.09.2019 по 26.10.2021.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.09.2022 позов задоволено: 
-визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні;
-зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 04.09.2019 по 26.10.2021 включно в сумі 121157,56 грн (сто двадцять одна тисяча сто п`ятдесят сім гривень 56 копійок).
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої  послався на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу на посаді начальника інженерної служби у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.09.2019 за №197 посаду здав та був виключений із списків військової частини з 04.09.2019.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі № 120108/20-а зобов`язано військову частину НОМЕР_1  нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04.09.2019 року.
На виконання вказаного рішення відповідачем 27.05.2020 виплачено кошти в розмірі  41386,10 грн.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 у справі № 120/3282/20-а зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року.
Остаточний розрахунок на виконання  рішення у справі  № 120/3282/20-а позивачу здійснено 25.10.2021 року та виплачено кошти в розмірі 83625,23 грн.
В подальшому, позивач звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання відповідача  виплатити середній заробіток за невчасний розрахунок при звільненні.
Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
За змістом статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин”; далі – Закон №  2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Верховний Суд у постанові від 28.06.2023 у  справі № 560/11489/22, правовідносини у якій є аналогічні тим, що є предметом спору у цій справі, зазначив, що стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України в цій справі пов`язане з несвоєчасною виплатою позивачеві (у зв`язку зі звільненням) індексації грошового забезпечення і компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Вказані складові грошового забезпечення відповідач виплатив  на виконання судових рішень (справи № 560/3166/22, № 560/3085/22), після чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України. Вимоги про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення (на загальну суму 74353,62 грн)–з уваги на те, коли відповідач виплатив цю індексацію (7 і 14 вересня 2022 року) – заявлені з пропуском місячного строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.  Проте, суд апеляційної інстанції не зупинявся на питанні про строки звернення до суду, відтак під час розрахунку середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України відштовхувався від загальної суми невиплачених позивачеві при звільненні сум грошового забезпечення (83318,77 грн), тобто як індексації грошового забезпечення, так і компенсації за невикористані дні відпустки (про стягнення яких позивач звертався до суду, про що мовиться вище). Це має означати, що суд апеляційної інстанції вирішив питання про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України в тому числі за затримку виплати позивачеві індексації грошового забезпечення (яку відповідач, нагадаємо, виплатив 7 і 14 вересня 2022 року на виконання судового рішення у справі №560/3166/22), вимоги щодо якого заявлені до адміністративного суду 1 листопада 2022 року. Отож звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (стаття 117 КЗпП України) обмежене строком, який – з уваги також на постанову Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 – у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби визначений у частині п`ятій статті 122 КАС України і становить один місяць (з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів).  
Отже, виходячи із висновків суду касаційної інстанції, висловлених у справі № 560/11489/22,  колегія суддів вважає, що після фактичного розрахунку за зобов`язаннями з виплати компенсації за невикористану відпустки (яке виплачувалося на виконання судового рішення у справі № 120/108//20-а декількома частинами (остаточний розрахунок 27.05.2020)) позивач мав право звернутися до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України, але реалізувати це право він міг протягом одного місяця відколи відбувся фактичний розрахунок за означеною складовою грошового забезпечення. Станом на 28.06.2020 місячний строк для звернення до адміністративного суду з такими вимогами завершився. 
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що сума виплачена на виконання рішення суду у справі №120/108/250-а, що складає 41386,10 грн, не входить до загальної суми несвоєчасно виплачених повивачу при звільненні коштів, з якими пов`язується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.
Визначаючись щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату позивачу індексації грошового забезпечення, колегія суддів вказує на наступне.
У постанові від 28.06.2023 у  справі № 560/11489/22 Верховний Суд, окрім іншого вказав, що задля забезпечення єдності судової практики у цій категорії спорів суд має дотримуватися правової позиції, що ухвалена пізніше і якою змінені існуючі доти підходи до застосування приписів статей 116, 117 КЗпП України. 
Поряд з цим, Верховний Суд зазначив, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №  761/9584/15-ц”.
Разом з цим, звернуто увагу на доцільність застосування при розрахунку середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні, правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду, висловленої у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, як такої, що ухвалена пізніше і якою змінені існуючі доти підходи до застосування приписів статей 116, 117 КЗпП України. 
Так, із наданих відповідачем довідок про доходи ОСОБА_1 з`ясовано, що середньоденне грошове забезпечення позивача становить 572,15 грн., а належна при звільненні сума для виплати позивачу, в тому числі на виконання рішення суду, склала 417667,63 грн.  Дана обставина не заперечується та не спростована сторонами у справі. 
Позивача звільнено зі служби 04.09.2019, а остаточний розрахунок проведено 25.10.2021, отже середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, підлягає виплаті позивачу  з 05.09.2019 по 24.10.2021-781 день. 
Таким чином, за період з 05.09.2019 по 24.10.2021 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги у належному розмірі, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 складає  446849,15 грн. (781*572,15 грн.)
Разом з тим, при загальному розмірі несвоєчасно виплаченої індексації  (83625,23 грн.),  сума середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 446849,15 грн. істотно перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум (більше ніж в п`ять разів). 
В свою чергу, застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до   статті 117 КЗпП України   викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 та від 28.01.2021 у справі №580/2427/19.
Про необхідність врахування розміру недоплаченої суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника,  вказано і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17. 
В даному випадку, колегія суддів застосовує правовий підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтриманий у постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у  справі № 560/11489/22.
Так, сума  заборгованості з індексації грошового забезпечення складає 83625,23 грн. 
Тобто, частка такої заборгованості у сумах, які визначені відповідно до ст.117 КЗпП України, становить 0,19 (з розрахунку: 83625,23 /446849,15).
Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 572,15 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,19 х 781 (дні затримки розрахунку) =84901, 34 грн. 
Таким чином, враховуючи принцип пропорційності та співмірності, а також правову позицію Верховного Суду у справах № 460/10582/21, № 821/1083/17, № 761/9584/15-ц, №480/3105/19 та  №580/2427/19, колегія суддів приходить до висновку, що  належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 84901, 34 грн.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315  КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої  інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно частково скасувати рішення суду першої інстанції  та прийняти в цій частині нову постанову про часткове задоволення позову.  
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року скасувати    в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 04.09.2019 по 26.10.2021 включно в сумі 121157,56 грн (сто двадцять одна тисяча сто п`ятдесят сім гривень 56 копійок).
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.09.2019 по 24.10.2021 включно, в розмірі  84901 (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот одна) гривня 34  копійки.
В решті позову в цій частині відмовити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції, залишити без змін.      

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Сторчак В. Ю.