ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2024 року
м. Київ
справа № 202/7806/20
провадження № 61-12167св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,              Коротуна В. М.,               
учасники справи:
позивач - Дніпровська міська рада,
відповідач - Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в складі судді Бєсєда Г. В. від 13 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів:  Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.  від 11 липня  2023 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2020 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,                 ОСОБА_5 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, витребування майна, припинення права власності та скасування записів про право власності.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 січня 2020 року (вх. № К-258/1) до Дніпровської міської ради звернулася ОСОБА_6 із заявою про незаконне вибуття із комунальної власності територіальної громади міста квартири АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі зареєстрований її онук ОСОБА_5 ОСОБА_6 надано копію свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня                      2016 реєстраційний № НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , яке видано на підставі розпорядження департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від                      19 серпня 2016 № 4/49-16, бланк СТА 994897. Згідно інформаційної довідки від 27 травня 2020 № 210398556 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13 грудня 2018 державним нотаріусом П`ятої дніпровської нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Бутовою Аллою Генріхівною, як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44585060 від 13.12.2018 та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 19 серпня 2016, видавник: департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, бланк СТА 994897; номер запису про право власності: 29512747, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1724824812101. 30 березня 2020 листом № 3/9-1377 департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повідомив, що розпорядження від 19 серпня 2016 № 4/49-16, а також свідоцтво про право власності на житло за реєстраційним № НОМЕР_1 від 19 серпня 2016 на спеціальних бланках з номенклатурою НОМЕР_2 органом приватизації не видавалось. В період з 08.07.2016 по 09.12.2016 органом приватизації видавалися свідоцтва про право власності на спеціальних бланках з номенклатурою НОМЕР_3 . 
21 грудня 2018 між   ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири,  08 квітня 2019 між ОСОБА_3 та               ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири.                      03 липня 2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 -покупець став власником квартири.  Наголошували, що департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради приватизація спірної квартири не проводилась, а отже рішення про відчуження з комунальної власності не приймалось, тому наступні договори купівлі-продажу є незаконними, відповідно квартира підлягає витребуванню у останнього набувача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від                            13 вересня 2022 року частково задоволено позовні вимоги Дніпровської міської ради. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 19 серпня 2016 року, реєстраційний № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , виданого на підставі розпорядження від 19 серпня 2016 року № 4/49-16. Витребувано від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1724824812101). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково  позовні вимоги Дніпровської міської ради, суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість в частині визнання недійсним свідоцтво про право власності на житло від 19 серпня 2016 року, реєстраційний № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , виданого на підставі розпорядження від 19 серпня 2016 року № 4/49-16 та в частині витребування від                     ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1724824812101).
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2023 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ковирєва А. В. - задоволено частково. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 року скасовано в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня 2016 року, реєстраційний № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , виданого на підставі розпорядження від 19 серпня 2016 року № 4/49-16, та в цій частині ухвалено нове судове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у справі встановлено, що розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 19 серпня 2016 року № 4/49-16 та свідоцтво про право власності на житло за реєстраційним № 49И-16 від 19 серпня 2016 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради ОСОБА_1 не видавалося, тому відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про  право власності на житло: квартиру АДРЕСА_1 від  19 серпня 2016 року реєстраційний № 49И-16, то позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Ураховуючи, що спірне нерухоме майно перебувало у власності Дніпровської міської ради та вибуло із  власності позивача поза волею власника, тому наявні підстави для витребування вказаного  майна від ОСОБА_2 на підставі статті 388 ЦК України.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
Представник ОСОБА_2 - адвокат Ковирєв А. В. 09 серпня 2023 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня                     2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 липня                     2023 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від                                20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц, від 18 березня 2018 року в справі № 199/7375/16-ц, від 20 травня 2020 року в справі № 199/8047/16-ц, від 18 лютого 2021 року в справі № 14/5026/1020/2011, від 14 грудня                    2022 року в справі № 461/12525/15 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, від                 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16, від 07 листопада 2022 року в справі № 488/6211/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також, касаційна скарга містить посилання на порушення судами норм процесуального права, а саме: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Представник ОСОБА_2 - адвокат Ковирєв А.В. 21 вересня 2023 року подав до Верховного Суду  додаткові пояснення до касаційної скарги на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від                               13 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від                11 липня 2023 року, у яких зазначає, судами першої та апеляційної інстанцій не в повному обсязі було з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, зокрема щодо встановлення обставин добросовісності/недобросовісності набувача, що має  важливе значення для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію «пропорційності» втручання у право власності набувача майна, а також відсутності наведення належних мотивів стосовно практики ЄСПЛ із питання втручання держави у право власності; не було доведено обставин, що мають значення для справи, які суди попередніх інстанцій визнали встановленими, зокрема щодо наявності у позивача права власності на спірне нерухоме майно та обставин вибуття спірного майна з володіння не з їхньої волі іншим шляхом, що є обов`язковим для застосування у справі норм частини першої статті 388 ЦК України.
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
Дніпровська міська рада 30 жовтня 2023 року подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що судами попередніх інстанцій встановлено, що враховуючи, що спірне нерухоме майно перебувало у власності Дніпровської міської ради та вибуло із власності позивача поза волею власника, тому наявні всі законні підстави для витребування вказаного майна від ОСОБА_2 , як добросовісного набувача в порядку частини першої статті 388 ЦК України.
ОСОБА_2 , проявивши необачність, зважаючи, на відкритий доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не звернув увагу, що право власності на спірну квартиру на протязі нетривалого періоду часу - трьох місяців реєструвалося за різними особами. Застосування у спірних правовідносинах речово-правового механізму повернення (віндикації) не позбавляє ОСОБА_2 , як добросовісного набувача квартири, можливості відновити свої права шляхом пред`явлення майнових вимог до продавця спірної квартири щодо повернення йому сплачених грошових коштів, з підстав передбачених статтею 661 ЦК України.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу                              № 202/7806/20 з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що свідоцтво про право власності на житло від 19 серпня 2016 року реєстраційний № 49 И-16 видано на підставі розпорядження департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від                   19 серпня 2016 року № 4/49-16, бланк СТА 994897.
Відповідно до інформаційної довідки від 27 травня 2020 року № 210398556 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13 грудня                           2018 року державним нотаріусом П`ятої дніпровської нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Бутовою Аллою Генріхівною, як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, серія та номер:                  НОМЕР_1 , виданого 19 серпня 2016 року, видавник: департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, бланк СТА 994897; номер запису про право власності: 29512747, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1724824812101.
30 березня 2020 року листом № 3/9-1377 департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повідомив, що розпорядження від 19 серпня 2016 року № 4/49-16, а також свідоцтво про право власності на житло за реєстраційним № НОМЕР_1 від 19 серпня 2016 року на спеціальних бланках з номенклатурою НОМЕР_2 органом приватизації не видавалось. В період з 08 липня 2016 року по 09 грудня 2016 року органом приватизації видавалися свідоцтва про право власності на спеціальних бланках з номенклатурою НОМЕР_3 .
21 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_3 прийняла у власність від                 ОСОБА_1 вищевказану квартиру. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., та зареєстрований в реєстрі за №1111. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 грудня 2018 року № 1111 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер: 44775740 від 21.12.2018 року та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 29601318.
08 квітня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_3 передає у власність належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 прийняв у власність вищевказану квартиру. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., та зареєстрований в реєстрі за № 360. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня                2019 року № 360 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С. А., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію, індексний номер: 46357623 від 08 квітня 2019 року та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 31072905.
Також установлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2019 року у справі № 202/4107/19 у кримінальному провадженні № 12015040660001074 від 16 червня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, накладено арешт на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, заборонивши будь-які  дії із зміни, переходу, відступлення права власності, а також внесення у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно будь-яких даних, крім арешту.
03 липня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за умовами якого ОСОБА_2 прийняв у власність вищевказану квартиру. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 липня 2019 року № 1278 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 , номер запису: 32230334.
2.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Частиною третьою статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до статті 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (стаття 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Згідно частиною першою статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.
Майно може вибути з комунальної власності територіальної громади лише в порядку встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», шляхом її приватизації.
Відповідно до положень частини першої статті 319 та статті 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
За приписами частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі№ 522/2202/15-ц вказувала, що віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першо їстатті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину.
Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що майно вибуло з власності Дніпровської міської ради поза волею власника, іншим шляхом, оскільки розпорядження та свідоцтво не видавалося органом приватизації, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна від ОСОБА_2 як добросовісного набувача в порядку частини першої статті 388 ЦК України.
Такий спосіб захисту, в даному випадку, спрямований на поновлення порушених прав територіальної громади місті Дніпра та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.
Проявивши необачність, зважаючи на відкритий доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 не звернув увагу, що право власності на квартиру на протязі трьох місяців реєструвалося за різними особами. У спірній квартирі на час її придбання ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_2 придбав спірну квартиру за наявності накладеного на неї арешту ухвалою суду від 21 червня 2019 року.
Застосування у спірних правовідносинах речово-правового механізму повернення майна (віндикації), не позбавляє ОСОБА_2 , як добросовісного набувача квартири, можливості відновити свої права шляхом пред`явлення майнових вимог до продавця спірної квартири щодо повернення йому сплачених грошових коштів, з підстав передбачених статтею 661 ЦК України.
Оскільки у справі встановлено, що розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 19 серпня 2016 року № 4/49-16 та свідоцтво про право власності на житло за реєстраційним № 49И-16 від 19 серпня 2016 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради ОСОБА_1 не видавалося, тому відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про  право власності на житло: квартиру АДРЕСА_1 від 19 серпня 2016 року реєстраційний № 49И-16, то правильними є висновки апеляційного суду, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2023 року зупинено виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2023 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаних судових рішень підлягає поновленню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судів попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і з якими погоджується суд касаційної інстанції.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій та стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без  змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від                               13 вересня 2022 року в частині, що не скасована апеляційним судом, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 липня  2023 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від  13 вересня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 липня  2023 року.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                М. Є. Червинська
 
                                                                                                          Є. В. Коротенко
 
                                                                                                           В. М. Коротун