УХВАЛА
 
14 лютого 2024 року 
 
м. Київ
 
справа № 654/2871/19
провадження № 61-1653ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив стягнути з відповідача на свою адресу відшкодування моральної шкоди у розмірі 269 460,00 грн, яка була завдана йому внаслідок невиплати вчасно пенсії.
Позов обґрунтовано тим, що з вересня 2013 року ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи, призначену Скадовською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією Херсонської області на рік та терміном на 2 роки, з періодичною перекомісією на підтвердження того, що в нього не покращився стан здоров`я і він є інвалідом.
Згідно з актом огляду Скадовської МСЕК від 04 вересня 2017 року, довідка серія 12-ААА № 293099, його було визнано особою з інвалідністю ІІІ групи по 30 вересня 2019 року.
У зв`язку з погіршенням здоров`я 16 квітня 2018 року Скадовською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією Херсонської області ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІ групи строком до 30 квітня 2019 року з виплатою пенсії, як особі з інвалідністю ІІ групи, і правом користуватися пільгами визначеними для інвалідів цієї групи.
Водночас, позивач отримував пенсію, як особа з інвалідністю ІІІ групи до 16 серпня 2018 року, а з 16 серпня 2018 року по 30 квітня 2019 року отримував пенсію як особа з інвалідністю ІІ групи.
Після закінчення терміну дії призначеної ІІ групи інвалідності з 01 травня 2019 року йому повинні були продовжувати виплачувати пенсії за ІІІ групою інвалідністю до 10 червня 2019 року, дата проведення повторного огляду комісії МСЕК.
Однак замість того, щоб зробити перерахунок пенсії по інвалідності ІІІ групи з 01 червня 2019 року по дату проведення огляду Скадовською МСЕК і призначення ІІ групи інвалідності 10 червня 2019 року, а потім знову зробити перерахунок розміру пенсії по ІІ групі, пенсію перестали виплачувати взагалі. З травня 2019 року йому перестали виплачувати пенсію і не виплачували два місяці травень - червень, а 23 липня 2019 року виплатили за три місяці.
Він звернувся із заявою до Головного управління Фонду з проханням пояснити причину позбавлення його на два місяці єдиного засобу існування, однак відповіді головного управління Фонду не отримав.
Внаслідок того, що він два місяці залишався без засобів для існування, не мав змоги придбати знеболюючі засоби, потерпав від сильного болю, не було коштів на придбання продуктів, всі думки були спрямовані на те, чим позбавитись болю, де поїсти, як пережити ніч і день, що спричиняло додаткові душевні страждання.
10 червня 2019 року Скадовська міжрайонна МСЕК визнала його особою з інвалідністю ІІ групи на термін з 01 травня 2019 року по 30 червня 2021 року, а з 09 липня 2019 року Обласна МЕСК м. Херсона встановила безстрокову ІІ групу інвалідності (ураження опорно-рухового апарату).
Згідно з розрахунком позивача сума позову складає 269 460,00 грн, яка складається із: розміру місячної пенсії - 1 497,00 грн, моральні страждання (фізичний біль, голод, душевні страждання); строку затримки виплати 60 днів, та   3-х кратного розміру за кожен день страждань (1497 х 60 х 3 = 269 460,00 грн).
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
У січні 2024 року  ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах                         з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі                             ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:                                                  1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;                         3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Малозначна справа є такою з огляду на свої властивості, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Верховним Судом враховано, що Рішенням Конституційного Суду України                            від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права                    на судовий захист у малозначних спорах: визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи               від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року                                                 та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури                 у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                           v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Ураховуючи наведене, оскільки  ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої                                   статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої                               статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 листопада 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
  Судді:          	  І. Ю. Гулейков                                                    Р. А. Лідовець       Д. Д. Луспеник