ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 753/16276/21
провадження № 61-10964св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
стягувач - Товариство з обмежено відповідальністю «Вердикт Капітал»,
заінтересована особа - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кошарський Олександр Володимирович,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року у складі судді 
Котвицького В. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Желепи О. В., Мазурик О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського О. В. (далі - приватний виконавець Кошарський О. В.), яку обґрунтовувала тим, що 06 липня 2021 року їй стало відомо про накладення приватним виконавцем Кошарським О. В. арешту на належне їй нерухоме майно у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. 
Зазначала, що такі дії приватного виконавця Кошарського О. В. є протиправними, оскільки строк для пред`явлення виконавчого листа № 753/5362/14 до виконання сплив і суд його не поновив. Вона не була повідомлена про відкриття виконавчого провадження та не мала можливості виконати судове рішення у добровільному порядку. 
Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила визнати протиправними постанови приватного виконавця Кошарського О. В. від 03 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, арешт майна боржника, розшук майна боржника.
Визнати протиправними дії приватного виконавця Кошарського О. В. щодо внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження; внесення до Єдиного реєстру боржників відомостей стосовно боржника за виконавчим провадженням № НОМЕР_1; внесення інших обтяжень (арештів), записів, заборон та інше щодо майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.  
Визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Кошарського О. В. щодо нескасування постанов від 03 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, арешт майна боржника, розшук майна боржника.  
Визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Кошарського О. В. щодо нескасування у відповідних державних реєстрах записів про обтяження нерухомого майна, а також у Єдиному реєстрі боржників запису щодо боржника ОСОБА_1 . 
Визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Кошарського О. В. щодо нескасування інших обтяжень (арештів), записів, заборон та інше, які накладені стосовно боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
Визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Кошарського О. В. щодо незакінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Зобов`язати приватного виконавця Кошарського О. В. скасувати постанови від 03 квітня 2020 року про арешт майна боржника, розшук майна боржника.
Зобов`язати приватного виконавця Кошарського О. В. скасувати у відповідних державних реєстрах записи про обтяження нерухомого майна, а також Єдиному реєстрі боржників запис щодо боржника ОСОБА_1 ; всі інші обтяження (арешти), записи, заборони та інше, які накладено у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
Зобов`язати приватного виконавця Кошарського О. В. закінчити виконавче провадження. 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявниця не довела порушення приватним виконавцем Кошарським О. В. її прав при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. На час відкриття виконавчого провадження ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання була чинною. Судом не встановлено, що приватний виконавець був обізнаним про скасування зазначеної ухвали Київським апеляційним судом. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року ОСОБА_2 задоволено частково.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року змінено, викладено її мотивувальну частину у редакції цієї постанови. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявниця не довела порушення приватним виконавцем Кошарським О. В. її прав при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Однак помилково відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 з тих підстав, що на час відкриття виконавчого провадження ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання була чинною. Крім того, судом не встановлено, що приватний виконавець був обізнаним про скасування зазначеного судового рішення. 
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у судових рішеннях Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року та від 09 червня 2020 року, а також Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року питання щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання стосувалося лише боржника ОСОБА_3 .
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи  
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв П. С., через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення її скарги. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Кошарського О В., суд першої інстанції не врахував, що у матеріалах справи міститься відомості про направлення приватному виконавцю на офіційну електронну адресу заяви про скасування постанов та обтяжень у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у справі № 753/5362/14-ц, якою відмовлено стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал», товариство) у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, вбачається, що зазначене судове рішення стосувалося також і боржника ОСОБА_1 , а не лише ОСОБА_3 . 
Оскільки у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання було відмовлено, то приватний виконавець Кошарський О. В. не мав правових підстав для відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 . Такі дії приватного виконавця є невиправданим втручанням у право заявниці на мирне володіння своїм майном. 
Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що судове рішення про заміну стягувача у виконавчому провадженні також було скасоване постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року (справа № 753/5362/14), а отже ТОВ «Вердикт Капітал» є неналежним стягувачем. 
У серпні 2023 року до Верховного Суду від ТОВ «Вердикт Капітал» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 , який містить клопотання про поновлення строку для його подання, мотивоване тим, що копію ухвали Верховного Суду від 28 грудня 2022 року про відкриття касаційного провадження товариство не отримувало. 
Перевіривши зазначені у клопотанні доводи, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки у матеріалах касаційного провадження містяться відомості про доставку копії ухвали Верховного Суду від 28 грудня 2022 року до електронного кабінету товариства 06 січня 2023 року. Натомість відзив на касаційну скаргу було подано лише 04 серпня 2023 року, тобто з пропуском встановленого судом строку для його подання. 
У вересні 2023 року до Верховного Суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв П. С. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 07 листопада 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв П. С., передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. 
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2023 року (після усунення недоліків) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв П. С,. з підстав визначених частиною другою статті 389 ЦПК України, витребувано із Дарницького районного суду міста Києва матеріали справи № 753/16276/21; надано учасникам справи строк для подання відзиву, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. 
У лютому 2023 року матеріали справи № 753/16276/21 надійшли до Верховного Суду.  
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є  неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з  урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Судами встановлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 жовтня 2014 року (справа № 753/5362/14-ц) у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено. 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року. залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року, позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково. 
Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 10 квітня 2008 року № 38.1/АА-00009.08.2, яка станом на 23 вересня 2014 становить 12 134,55 дол. США та 114 830,19 грн, з яких: 1 081,55 дол. США - поточна заборгованість за кредитом, 6 473,04 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом, 80,91 дол. США - поточна заборгованість за процентами, 4 499,05 дол. США - прострочена заборгованість за процентами, 7 390,41 грн - три проценти річних від суми простроченого кредиту, 5 603,91 грн - три проценти річних від суми прострочених процентів, 101 835,87 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами.
На виконанні у приватного виконавця Кошарського О. В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року, де боржником є ОСОБА_1 .
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року замінено стягувача ПАТ «Родовід банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» (справа № 753/5362/14) за позовом ПАТ «Родовід банк» до 
ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У березні 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося Дарницького районного суду міста Києва із заявою, у якій просило поновити товариству строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі № 753/5362/14 за позовом ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року (справа № 753/5362/14) заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено.
Поновлено ТОВ «Вердикт Капітал» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа від № 753/5362/14 від 16 грудня 2014 року, виданого на виконання рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року (справа № 753/5362/14-ц) скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року та ухвалено нове судове рішення, яким задоволено заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони стягувача.
Замінено стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні щодо боржника ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 753/5362/14-ц, виданого Дарницьким районним судом м. Києва.
Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року (справа № 753/5362/14-ц) скасовано ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
У березні 2020 року на підставі ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року про заміну стягувача, ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до приватного виконавця Кошарського О. В. із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 753/5362/14-ц, виданого Дарницьким районним судом міста Києва 16 грудня 2014 року.
03 квітня 2020 року приватним виконавцем Кошарським О. В. відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року, де боржником є ОСОБА_1 
03 квітня 2020 року приватним виконавцем Кошарським О. В. у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 винесено постанови: про арешт майна боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди.
Постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Правове обґрунтування 
Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Згідно з частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пунктів 1, 6, 8 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Згідно частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Вирішуючи скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця 
Кошарського О. В., суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що вона не довела порушення виконавцем її прав під час здійснення відповідних виконавчих дій у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1. Судовими рішеннями Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року та від 09 червня 2020 року, а також Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання стосовно боржника ОСОБА_1 не вирішувалося.  
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року у справі № 753/5362/14-ц, якою відмовлено стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал», товариство) у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, вбачається, що зазначене судове рішення стосувалося також і боржника ОСОБА_1 , а не лише ОСОБА_3 .
Верховний Суд відхиляє зазначені доводи заявниці як безпідставні, оскільки зі змісту заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а також постанови Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року, ухваленої за наслідками вирішення цієї заяви, вбачається, що товариство просило суд поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання стосовно боржника ОСОБА_3 . 
Скасовуючи ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд апеляційної інстанції (постанова від 03 червня 2021 року) виходив з того, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки вирішив питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в той час коли вимог стосовно боржника ОСОБА_1 товариство не заявляло. 
Верховний Суд також урахував, що відповідно до копії матеріалів виконавчого провадження, поданих приватним виконавцем Кошарським О. В. до суду першої інстанції, виконавчий лист від 16 грудня 2014 року № 753/5362/14 стосовно боржника ОСОБА_1 03 березня 2020 року повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», після чого 10 березня 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» повторно пред`явило його до виконання. 
Зазначене спростовує твердження заявниці про те, що стягувач пропустив строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Безпідставними є також і доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Вердикт Капітал» є неналежним стягувачем, оскільки судове рішення про заміну стягувача у виконавчому провадженні також було скасоване постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2021 року (справа № 753/5362/14).
Судами встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року замінено стягувача ПАТ «Родовід банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» (справа № 753/5362/14) за позовом ПАТ «Родовід банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
У строк передбачений статтею 354 ЦПК України ОСОБА_1 зазначене судове рішення не оскаржувала, а отже воно набрало законної сили. 
Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження (13 травня 2021 року) суд апеляційної інстанції не вирішував питання про зупинення дії оскаржуваного судового рішення, відповідно до частини четвертої статті 359 ЦПК України, а отже у приватного виконавця були відсутні правові підстави для відмови у вчинення відповідних виконавчих дій за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» від 10 березня 2020 року. 
Крім того, скасувавши ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року, суд апеляційної інстанції ухвалив нове судове рішення (постанова від 03 червня 2021 року), яким змінив стягувача ПАТ «Родовід Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні щодо боржника ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 753/5362/14, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, тобто по суті для ОСОБА_4 обставини не змінилися. 
Проаналізувавши висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 15 грудня 2021 року у справі № 203/3013/19, від 12 жовтня 2022 року у справі № 203/3435/21, від 03 листопада 2021 у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 1340/4619/18, від 15 січня 2020 року у справі № 820/609/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 816/1938/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 540/474/19, 03 серпня 2022 року у справі № 910/5408/21, на які посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає, що правовідносини, що виникли у наведених нею справах та у справі, що переглядається, не є подібними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
У постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 203/3013/19 зазначено: «Ураховуючи, що виконавчий лист, виданий у справі № 2-3201/11 08 лютого 2013 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, державний виконавець був зобов`язаний за заявою ОСОБА_1 зняти всі арешти накладені на майно заявника у виконавчих провадженнях з виконання рішення суду у справі № 2-3201/11, адже законних підстав для їх збереження немає. Відмова ОСОБА_1 в знятті арешту унеможливлює здійснення заявником будь-яких дій щодо розпорядження своїми майновими правами, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
У постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 203/3435/21, від 03 листопада 2021 у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 1340/4619/18 зазначено, що «Оскільки судовим рішенням у справі № 813/2412/18 (857/4507/18), що набрало законної сили, скасовано наказ про проведення перевірки (встановлено факт протиправності такого), за результатами реалізації якого прийнято спірні у справі податкові повідомлення-рішення, суд касаційної інстанції вважає безпідставними посилання Відповідача на відповідність такого наказу вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.
Суди у межах цієї справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, щодо протиправності наказу, позбавлені можливості та правових підстав для надання повторної правової оцінки такому наказу». 
У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 820/609/18 зазначено, що скасування у судовому порядку ухвали слідчого судді, що слугувала підставою для проведення перевірки, свідчить про незаконність проведення перевірки та утворює підстави для скасування оскарженого у цій справі податкового-повідомлення рішення за її наслідком, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для надання оцінки встановленим судами попередніх інстанцій обставин по суті виявлених контролюючим органом порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 816/1938/18, від  15 січня 2020 року у справі № 820/609/18 наведено сталу судову практику про те, що проведення перевірки контролюючим органом в межах кримінальної справи на виконання ухвали слідчого судді у будь-якому випадку є самостійною підставою її проведення, а результати перевірки є доказом в кримінальному провадженні. У свою чергу, скасування ухвали про призначення перевірки, як єдиної підстави для прийняття наказу про проведення перевірки, має наслідком скасування усіх індивідуальних адміністративних актів, прийнятих контролюючим органом на виконання ухвали слідчого судді.
У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 540/474/19 зазначено: «У свою чергу, скасування судового рішення (у даному випадку - ухвали слідчого судді) свідчить про те, що такий судовий акт втрачає законну силу з моменту його прийняття (постановлення). Відтак акти індивідуальної дії (адміністративні акти), прийняті на підставі скасованого судового рішення, не можуть мати будь-якої юридичної сили з дня їх винесення, адже настання обумовлених вище наслідків зумовлене насамперед тим, що порушення, внаслідок яких судове рішення було визнане незаконними, мали місце вже на час прийняття такого акта».
У постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 910/5408/21 зазначено, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за статтею 7 Цивільного кодексу України (постанови Верховного Суду від 27 листопада 2018  року у справі № 914/2505/17, від 13 жовтня 2021 року у справі № 923/1379/20).
Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції, з урахуванням змін після апеляційного перегляду, та суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично до необхідності встановлення обставин, які, на думку заявниці встановлені судами неповно і неправильно, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції, з урахуванням змін після апеляційного перегляду, та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає, а судовий збір, сплачений відповідачем за подання касаційної скарги, відшкодуванню не підлягає та залишається за заявником.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильєв Павло Сергійович, залишити без задоволення.  
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року, з урахуванням змін після апеляційного перегляду, та постанову Київського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:	І. Ю. Гулейков	
 	   	
 	Р. А. Лідовець	
 	 	
 	Д. Д. Луспеник