УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2024 року
м. Київ
справа № 404/7403/22
провадження № 51-7852 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 вересня 2023 року щодо останнього,
встановив:
За вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2023 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області та проживаючого ( АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
засуджено:
-       за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років;
-       за ч.2 ст. 296 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі статей 75, 104 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків передбачених пунктами 1, 2 ст. 76 КК України.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , судові рішення стосовного якого не оскаржуються.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26 вересня 2023 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вказаний вирок без зміни.
Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень і встановлених судом першої інстанції обставин, неповнолітнього ОСОБА_5 визнано винуватим за те, що він разом із неповнолітнім ОСОБА_6 , 01 жовтня 2022 року приблизно о 15 год, перебуваючи на території недобудованого приміщення по АДРЕСА_2 , діючи групою осіб, з особливою зухвалістю, вчинили дії хуліганського характеру стосовно неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , із спричиненням йому легких тілесних ушкоджень та, застосовуючи психологічний тиск, змусили роздягнутися неповнолітнього потерпілого, чим принизили його гідність, зафіксувавши вказане протиправне діяння на камеру мобільного телефону, змусивши потерпілого у їх присутності справляти природні потреби та в подальшому злизувати сечу із стіни. Вчинивши вищевказані дії, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 втекли з місця скоєння кримінального правопорушення.
Крім того, 13 грудня 2022 року приблизно о 16 год ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні магазину «Файно Маркет №105» по вул. Металургів, 5 у м. Кропивницькому, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, таємно викрав з полиці вказаного магазину пляшку алкогольного напою вартістю 296 грн та, сховавши її під куртку, в яку був одягнений з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ТОВ «Вересень плюс» майнову шкоду на вказану суму.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 внаслідок суворості, просить переглянути оскаржувані судові рішення в частині покарання та змінити їх, пом`якшити покарання неповнолітньому із застосуванням положень ст. 69 КК України, звільнивши останнього від відбування остаточного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. 
На обґрунтування своїх вимог вказує, що при призначенні покарання, суд першої інстанції не врахував належним чином всіх позитивно характеризуючих даних про особу неповнолітнього засудженого, наявність кілька обставин, що пом`якшують покарання засудженому, які могли бути підставами для призначення більш меншого основного покарання. Вказує, що при визначені розміру покарання суд, на його думку, не взяв до уваги відшкодування завданих збитків та те, що предметом крадіжки була лише одна пляшка спиртного напою, вартістю 296 грн. Вважає, що суд не врахував, що неповнолітній перебуває на обліку у психіатра та неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з приводу органічного розладу поведінки та особистості, проживає у дитячому будинку сімейного типу, має статус дитини-сироти, що у сукупності, на думку, захисника могло бути підставами для застосуванням до неповнолітнього положень ст. 69 КК України за кожний злочин окремо та звільнення його від остаточного покарання з випробуванням.
Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.
Згідно з положеннями ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості неповнолітнього ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 296 та ч. 4 ст. 185 КК України захисником не оспорюються.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи засудженого ОСОБА_5 внаслідок суворості, які з урахуванням характеризуючих даних про особу винуватого, наявності обставин, передбачених ст. 66 КК України, вважає, що суд, при призначені основного покарання не врахував всіх обставин, які могли бути підставами для призначення більш м`якого покарання ніж визначив суд та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням із встановленням меншого строку.
Однак, такі доводи захисника колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом визначені у ст. 69 КК України, відповідно до положень цієї статті, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. 
Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, при застосуванні ОСОБА_5 заходу примусу, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до частин 4 та 5 ст. 12 КК України, класифікуються як нетяжкий та тяжкий злочини, дані про особу засудженого а саме те, що він характеризується позитивно, є неповнолітнім, раніше не судимий, осудний, але з 2013 року звертається за медичною допомогою до лікаря-психіатра, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні з приводу органічного розладу особистості та поведінки, проживає в дитячому будинку сімейного типу, має статус дитини-сироти.
Тому, врахувавши у сукупності зазначене, обираючи розмір покарання, встановивши обставини, які пом`якшують покарання: добровільне відшкодування завданої майнової шкоди, щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд призначив засудженому покарання мінімальне у межах санкції частини статті тяжчого злочину, і покарання, що не є максимальним у межах частини статті засудження за нетяжкий злочин, визначивши остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. 
Разом з цим, врахувавши те, що неповнолітній ОСОБА_5 вперше притягається до кримінальної відповідальності, добровільно відшкодував завдані збитки за епізодом крадіжки, попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_7 та обіцяв виправитися, зважаючи на умови життя та виховання обвинуваченого, а також висновки, складені органом пробації, щодо можливого виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, зваживши на думку прокурора з приводу міри покарання, а також врахувавши думку представників служби у справах дітей та уповноваженого підрозділу органів Національної поліції щодо найбільш доцільних заходів щодо обвинувачених з метою його перевиховання суд, дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень без відбування покарання, а тому на підставі статей 75, 104 КК України звільнив неповнолітнього ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
При цьому, підстав до застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не встановив.
Не погоджуючись із вироком суду в частині призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання, порушуючи питання про його пом`якшення та вказуючи на можливість, на думку сторони захисту, застосування до засудженого положень ст. 69 КК України, захисник подав апеляційну скаргу.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою захисника, дійшов висновку про безпідставність його вимог та, залишив вирок без зміни.
Мотивуючи своє рішення апеляційний суд зазначив, що враховуючи характеризуючи дані про особу засудженого, а саме дані висновку органу пробації, відповідно до якого засуджений протягом останнього часу змінив декілька закладів професійно-технічної освіти, стосунки у сім`ї неповнолітнього засудженого, явки до законного представника у стані сп`яніння, неадекватне поводження, наслідки виклику медичної допомоги та поліції, проблеми із контролем поведінки неповнолітнього, неналежний рівень виховання, схильність до проявів агресії, дані про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 51 КУпАП, а тому ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінений як середній.Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погодилась із висновком суду першої інстанції з видом і розміром призначеного покарання та звільнення неповнолітнього засудженого від його відбування з випробуванням, не знайшовши підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК України залишила вирок без зміни.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом є аналогічними доводам касаційної скарги та визнавши їх необґрунтованими, навів в рішенні належні й достатні мотиви їх спростування. Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Покарання призначене вироком суду, яке залишене апеляційним судом без зміни, відповідає вимогам статей 50, 65, 102-104 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення неповнолітнього засудженого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Отже, враховуючи, що з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження захиснику слід відмовити.
Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 березня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 26 вересня 2023 року щодо останнього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                     ОСОБА_3