ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/469/24 Справа № 216/1176/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого судді - Тимченко О.О.,
суддів - Зубакової В.П., Бондар Я.М.,
за участю секретаря судового засідання – Юрченко Г.О.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 216/1176/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, 

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року (суддя Кузнецов Р.О.), ухваленого в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, - 

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що є власником частки житлового будинку А-1, житловою площею 46,6 кв.м, загальною площею 49,8 кв.м, з господарськими будівлями: погріб Б п/д, літня кухня Г, сарай – Д, Ж, З, И, К, Л, вбиральня Е, Н, навіс О, М, водоколонка І, ІІІ, огорожа №1,2, замощення ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач перешкоджає йому у доступі до житлового будинку: змінила замки на вхідних воротах, здала в оренду третім особам частину житлового будинку, що йому належить.

Просив суд суд зобов`язати відповідачку не чинити їй перешкоду користуванні власністю, а саме частиною житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та вселити її в частину вказаного житлового будинку з господарськими спорудами.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено: усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю, а саме: частиною житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у вищевказаний житловий будинок. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , та передати ОСОБА_1 комплекти ключів від замків на вхідних дверях вищевказаного житлового будинку.

Рішення суду мотивоване тим, що права та інтереси позивача були порушені відповідачем, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, у спосіб усунення перешкоди у користуванні належною їй на праві спільної часткової власності частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та шляхом його вселення до спірної квартири та встановлення зобов`язання для відповідача не чинити перешкоди позивачеві у користуванні спірним житловим приміщенням. У зв`язку із чим позов підлягає задоволенню у його повному обсязі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухвалені рішення не було враховано той факт, що отриману у спадщину будинку від покійного чоловіка, та в подальшому оформлені права власності на спадкове майно, позивачкою не було фактично проведено процедуру виділення частини спадкового майна в натурі. Таким чином, позивач обрала неналежний спосіб захист свого права, оскільки за неможливості виділити приміщення для проживання, прийняте судом першої інстанції рішення не підлягає фактичному виконанню. В матеріалах справи не міститься жодних доказів того, що відповідач чинила або чинить перешкоди позивачу у користуванні частини приміщення, також не надано доказу, що позивачка зверталась до відповідачки з проханням або вимогою про вселення, не надходило жодної пропозиції щодо відокремлення набутого позивачкою майна. Посилається на неналежне посвідчення копій документів.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивачки у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити. 

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що частки житлового будинку А-1, житловою площею 46,6 кв.м, загальною площею 49,8 кв.м, з господарськими будівлями: погріб Б п/д, літня кухня Г, сарай – Д, Ж, З, И, К, Л, вбиральня Е, Н, навіс О, М, водоколонка І, ІІІ, огорожа №1,2, замощення ІІ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер  ОСОБА_3 , чоловік відповідача, який за життя був власником іншої   частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрито спадщину, право на яку має відповідач, як спадкоємець за законом першої черги.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач, що права та інтереси позивача були порушені відповідачем, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, у спосіб усунення перешкоди у користуванні належною їй на праві спільної часткової власності частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та шляхом його вселення до спірної квартири та встановлення зобов`язання для відповідача не чинити перешкоди позивачеві у користуванні спірним житловим приміщенням. У зв`язку із чим позов підлягає задоволенню у його повному обсязі.

Таки висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства. 

Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої та третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Вказана норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Також аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі й шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов).

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 337/4446/18 та від 30 вересня 2019 року у справі № 174/51/17.

Ознаками негаторного позову є подається його власником або титульним володільцем; стосовно майна, яке перебуває у власника (володільця); інша особа заважає користуванню або розпорядженню цією річчю; для створення таких перешкод немає правових підстав.

Захист прав та інтересів позивача надається судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права. Позивач самостійно визначає спосіб, у який він вбачає можливим усунути виявлені порушення. Якщо негаторний позов визнано обґрунтованим, суд визначає дії, які має вчинити або не вчинювати відповідач для усунення порушень.

Позивачка ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку з господарськими спорудами і має право вимагати усунення свого порушеного права. Відповідачкою ОСОБА_2 чиняться перешкоди у користуванні спірним домоволодінням, внаслідок чого позивачка позбавлена безперешкодного доступу до своєї власності, тому вимушена була звернутися до суду.

Суд першої інстанції правильно усунув перешкоди позивачці у здійснення права власності та вселення її до спірного житлового будинку з господарськими спорудами, оскільки вона є її співвласником та немає доступу до власності.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме по собі звернення позивачки до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю й заперечення відповідачки щодо його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод, що спростовує доводи апеляційної скарги в частині недоведення позивачкою своїх позовних вимог.
Крім того, відповідачка за наявності доброї волі до вирішення спору, за вказаний період мала достатньо часу та можливостей передати позивачці ОСОБА_2 комплекти ключів від замків на вхідних дверях житлового будинку, однак, цього не зробила.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. 

При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Доводи апеляційної скарги про неналежне посвідчення копій документів та відсутність у матеріалах справи договору про надання правової допомоги не є підставами для скасування рішення суду. Крім того, позовна заява, окрім представника позивачки ОСОБА_4 підписана також самою позивачкою ОСОБА_1 .

Статтею 9 Житлового кодексу УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v.Ukraine», заява № 30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» (Zehentner v.Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009).

Зважаючи на те, що позивачка ОСОБА_1 є власником частки житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , їй належить право користування вказаним житловим приміщенням на рівні з іншим власником частки відповідачкою ОСОБА_2 .

Відповідач не спростувала належними та допустимими доказам факт вчинення позивачці перешкод у користуванні житловим приміщенням, а тому висновки суду першої інстанції є обґрунтованими.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. 

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 7,19, 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                                О.О. Тимченко

Судді:                                                                                 В.П. Зубакова

                                                        Я.М.Бондар

Повний текст судового рішення складений 17 січня 2024 року.

Головуючий                                                                 О.О. Тимченко