Справа № 346/3489/23 
Провадження № 22-ц/4808/149/24 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
головуючого  (суддя-доповідач) Максюти І.О., 
суддів:                                            Василишин Л.В., Фединяка В.Д., 
секретаря                                       Струтинської Д.В.,
з участю                                         позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Яремин М.П. 23 жовтня 2023 року в м. Коломия Івано-Франківської області, повний текст якого складено 27 жовтня 2023 року,    
                                                     в с т а н о в и в : 
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з 15.09.2001 року перебував з відповідачкою в шлюбі, у якому в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Починаючи з 2016 року сторони припинили спільне проживання, ОСОБА_2 залишила позивача та дітей, створивши іншу сім`ю. 
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітні діти залишились проживати з батьком, який вихованням та їхнім утриманням займається самостійно. Відповідачка з 2016 року свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає брати участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не надає будь-якої матеріальної допомоги на їх утримання, не забезпечує необхідним для їх розвитку харчуванням та медичним доглядом, не провідує їх вдома, не цікавився їх життям та здоров`ям. Будь-яких перешкод чи заборони щодо побачень з дітьми відповідачу ніхто не чинить. 
На даний час дочка ОСОБА_5 досягла повноліття, а син навчається в Коломийському ліцеї №1 імені В.Стефаника. Відповідачка будь-якого контакту із закладом освіти не підтримує, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує.
Натомість, він (позивач) позитивно характеризується за місцем проживання та має відповідні умови для проживання дітей, що стверджується відповідним актом обстеження.
Просив ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2   (а.с.1-5, 25-29).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.73-75).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що з 2016 року відповідачка не підтримувала і не підтримує на даний час жодних стосунків із дітьми, він сам їх забезпечує всім необхідним. За цей період діти не отримували подарунків від  ОСОБА_2 навіть на дні народження, різдвяні свята, новий рік та Святого Миколая. Коли діти хворіли, відповідачка жодного разу їх не провідала та не поцікавилася станом їх здоров`я. Крім того, не телефонує дітям, не листується з ними та не відвідує їх вдома. Також не підтримує жодного контакту із закладом шкільної освіти, в якому навчається син ОСОБА_6 , не спілкується із вчителями, не відвідує батьківські збори.
Вона свідомо не бажає брати участь у вихованні дітей, виявляти турботу щодо них. Хоча будь-яких перешкод чи заборон щодо побачень з дітьми відповідачці ніхто не чинить. Тобто, ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Зазначені факти як кожен окремо,  так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку відповідачки, свідоме нехтування нею своїми обов`язками, тобто ухилення від виховання дитини. Крім того, зазначені чинники мають систематичний та постійний характер.
Наголошує, що будь-якого спростування цим доказам чи доказів протилежного відповідачкою не надано.
Також судом не взято до уваги та не надано належної оцінки характеристиці з Коломийського  ліцею №1 імені В.Стефаника, де навчається син ОСОБА_6 , та довідці навчального закладу від 06.04.2023 року, згідно якої ОСОБА_2 будь-якого контакту із навчальним закладом не підтримує, не спілкується із вчителями та не відвідує батьківські збори.
Судом не розглянуто поданого ним письмового клопотання про виклик свідків, яке заявлене ним у позовній заяві.
Суд не з`ясував та не навів мотивів, чи відповідач змінить поведінку щодо дитини; чи були обставини, які перешкоджали відповідачці спілкуватися з сином; з яких конкретно причин відповідачка не брала участі у вихованні дитини та чи залежали такі причини від неї; як саме вона має намір змінити поведінку щодо дитини; які заходи бажає вживати для виконання обов`язків матері з виховання дитини. Тобто, належних та допустимих доказів на підтвердження своєї участі у житті, вихованні та матеріальному забезпеченні дитини відповідачка суду не надала.
На думку апелянта, рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_7 відповідатиме найкращим інтересам дитини, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
За наведених обставин просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вирішити питання про виклик до суду свідків: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.79-92).
Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися відповідачка ОСОБА_2 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування, хоча належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення кореспонденції на електронну адресу.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу у відсутності сторін.
В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 ,  суддю-доповідача,  дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_4 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.08.2010 року, про що складено відповідний актовий запис № 479, його батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (а.с. 10 ).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 року, яке набрало законної сили 06.03.2020 року шлюб між сторонами розірвано, позивачу залишено прізвище “ ОСОБА_12 ” (а.с. 11).
Згідно з даними  довідки № 4228 про склад осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої 05.04.2023 року управлінням “ Центр надання адміністративних послуг ” Коломийської міської ради, до складу зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 14 ).
Відповідно до довідки № 43, виданої 31.03.2023 року Воскресинцівським старостинським округом Коломийської міської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , має на утриманні двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15 ).
Згідно з даними характеристики № 45, виданої 05.04.2023 року вказаним старостинським округом, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . За час проживання в цьому населеному пункті характеризується позитивно, ніде не працює, скарг на нього не поступало (а.с. 16 ).
Відповідно до  довідки № 116/02-12, виданої 06.04.2023 року Коломийським ліцеєм №1 імені В. Стефаника Коломийської міської ради, та характеристики класного керівника, ОСОБА_4 навчається у вказаному навчальному закладі. Батько дитини ОСОБА_1 самостійно виховує сина, активно підтримує контакт із закладом освіти, цікавиться навчальними досягненнями та поведінкою сина, бере участь у позашкільних заходах, екскурсія, походах; учень має середній рівень знань, займається у геологічному гуртку, позитивно характеризується, виховується у неповній сім`ї (батьки розведені (а.с. 12, 13 )).
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за місцем проживання позивача в АДРЕСА_1 , за вказаною адресою проживають позивач, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дочка); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син); матеріально-побутові умови задовільні (а.с. 17 ).
В матеріалах даної справи міститься рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 23.08.2023 року № 212, яким затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 55 ). У висновку вказано, що батько малолітнього ОСОБА_4 повідомив, що він самостійно піклується про нього; ОСОБА_2 жодного разу не приділяла уваги щодо розвитку сина та свідомо ухилялася від виконання своїх обов`язків, пов`язаних із вихованням дитини, не піклувалася про його фізичний та духовний розвиток, навчання, не спілкувалася із сином навіть в мінімальному обсязі, матеріально не забезпечувала, не сплачувала аліменти. На засідання комісії з питань захисту дитини, яке відбулось 26.07.2023 року, ОСОБА_2 не з`явилась, однак, надіслала заяву, в якій повідомила про те, що вимоги та претензії у позовній заяві щодо невиконання нею батьківських обов`язків по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_4 відповідають дійсності та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав (а.с. 56-57).
Апелянтом ОСОБА_1 долучено письмові пояснення ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які є сусідами позивача. Із змісту пояснень встановлено, що ОСОБА_1 весь час з моменту, коли ОСОБА_2 залишила його з дітьми (з 2016 року), один піклується про дітей, а відповідачка жодного разу їх не провідувала та не цікавилася станом здоров`я дітей (а.с.120-126).
На допиті свідків, про який заявлено у апеляційній скарзі, у судовому засіданні позивач не наполягав і вважав за можливе прийняти до уваги їх письмові пояснення.
Також апелянтом долучено нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2 , датовану 24.01.2024 року, в якій вона зазначає про розгляд справи за її відсутності та не заперечує проти доводів позовної заяви про позбавлення її батьківських прав щодо дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.127).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з положень ст.150, 164,165, 166 Сімейного кодексу України, встановивши,  що  позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, а також доказів  на підтвердження винної поведінки матері та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, враховуючи найкращі інтереси дитини, дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.
З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на таке.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанова ВС у справі № 705/3040/18).
Суд першої інстанції встановив, що ставлення відповідачки до сина не можна вважати зразковим чи належним.
Разом із тим, встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідачки застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням матері батьківських обов`язків, або, що мати притягувалась до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.
Суд керувався тим, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності за неналежне виконання обов`язків  щодо сина.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що матір дитини є особливо неблагонадійною та спілкування з нею суперечить інтересам дитини, а також доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також не обґрунтував в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення відповідачки батьківських прав і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів, що свідчить про відсутність правових підстав для позбавлення останньої батьківських прав. 
Встановивши ці обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками ОСОБА_2 , які б свідчили про ухилення від виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.
Що стосується висновку органу опіки про доцільність позбавлення батьківських прав, апеляційний суд зазначає наступне.
Суд першої інстанції правильно оцінив докази по справі та зазначив, що висновок органу опіки та піклування не розкриває у повному обсязі, в чому саме проявляється невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. У ньому не наведено підстав та доводів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, а лише зазначена констатація безспірних фактів, щодо проживання дитини з батьком та самостійного піклування ним про малолітнього сина. Висновок органу опіки і піклування не містить даних про проведену роботу цим органом по врегулюванню сімейної ситуації з метою спонукання матері до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не містить інформації, що органом опіки та піклування встановлювалися фактичні обставини та дійсні  причини ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав не містить мотивованих відомостей щодо необхідності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Таким чином, суд першої інстанції з огляду на положення частини 6 статті 19 СК України, правильно не погодився з цим висновком.
Згідно зі ст.166 СК України  позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
Відповідно до ст.19 СК України   суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Отже, висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав.
Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що орган опіки та піклування – виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області здійснює контроль за виконанням ОСОБА_2 свого батьківського обов`язку відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Судом апеляційної інстанції вислухана думка дитини щодо позбавлення батьківських прав матері. Малолітній ОСОБА_4 хоча і не заперечував щодо задоволення позову батька, але суду пояснив, що з матір`ю конфліктів не має, має можливість їй телефонувати і вони періодично спілкуються. Мати працює продавчинею у магазині. Він радився з нею з приводу зміни зачіски.
Суд не враховує думку малолітньої дитини, оскільки позбавлення батьківських прав матері суперечитиме інтересам дитини.
Крім того, слід зауважити, що відповідно до частин 3 та 4 статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
З огляду на принцип неправозгідності відмови батьків від дитини суд не приймає до уваги визнання позову відповідачкою щодо позбавлення її батьківських прав.
Отже, органу опіки та піклування слід з`ясувати дійсні причини невиконання  матір`ю обов`язків по вихованню дитини і у разі наявності відповідних підстав застосувати заходи для понесення нею відповідальності, визначеної законом, а також встановити контроль за виконанням матір`ю батьківських обов`язків.
Ураховуючи наведене, рішення суду слід змінити та доповнити резолютивну частину цього рішенням речення такого змісту: «Покласти на орган опіки і піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Водночас апеляційний суд наголошує на тому, що відсутність реальних змін у поведінці відповідачки як матері щодо сина протягом розумного строку після ухвалення оскаржуваного судового рішення може стати підставою для ініціювання нового судового провадження про позбавлення її батьківських прав у майбутньому (постанова ВС у справі №640/13989/19 від 24.08.2022 року).
Інші доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
На підставі викладено, керуючись ст. 374,375,381-384,ЦПК України, суд, 
                                                     п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2023 року змінити.
Доповнити резолютивну частину рішення реченням такого змісту: «Покласти на орган опіки і піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .»
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                                    І.О. Максюта
Судді:                                                                                                              Л.В. Василишин
                                                                                                                         В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено 07 березня 2024 року.