ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 2-ц-469/2008
провадження № 61-14813св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Жовтнева сільська рада Болградського району Одеської області,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 січня 2022 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М.,                         Громіка Р. Д., Дришлюка А. І. та постанову Одеського апеляційного суду                                   від 20 грудня 2022 року
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 у березні 2008 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
- визнати право власності за ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 ;
- визнати за нею право власності на зазначений будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 , яка мешкала у будинку АДРЕСА_1 . 
За життя, а саме 06 жовтня 1997 року, ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з яким заповіла їй усе, що на день смерті за законом буде належати спадкодавцю.
21 серпня 2004 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на майновий сертифікат на право на пайовий фонд майна СВК «Жовтневе» села Жовтневе Болградського району вартістю 2 863 грн, належний померлій на підставі майнового сертифікату серії НОМЕР_4, виданого Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області (далі - Жовтнева сільська рада)                  07 грудня 2001 року, та грошові внески на рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 з відсотками та компенсаційними внесками до них, що зберігаються у відділенні Ощадбанка                    № 6777/013 села Жовтневе Болградського району Одеської області, належні померлій на підставі ощадних книжок. 
Після смерті ОСОБА_3 вона прийняла належний спадкодавцю спірний будинок з господарськими будівлями відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 по господарській книзі села Жовтневе вартістю 47 611 грн, який по типу відносився до колгоспного двору. У його склад станом на 14 квітня 1991 року входить житловий будинок з господарськими будівля та надвірними спорудами, збудованими                     до 14 квітня 1991 року. 
У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 за життя не було отримано та зареєстровано свідоцтво про право власності на вказаний будинок з господарськими будівлями, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Болградський районний суд Одеської області рішенням від 26 березня 2008 року позов задовольнив.
Визнав за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 .
Рішення місцевий суд мотивував тим, що на день смерті ОСОБА_3 позивач була зареєстрована і проживала у спірному житловому будинку, тому як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлої           ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погодившись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_2 - адвокат Садаклієв І. І. подав апеляційну скаргу.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 11 січня 2022 року задовольнив клопотання адвоката Садаклієва І. І. в інтересах ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Поновив адвокату Садаклієву І. І. в інтересах ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 березня 2008 року.
Відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Садаклієва І. І. в інтересах ОСОБА_2 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 березня 2008 року.
Зупинив дію рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 березня 2008 року до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.
Одеський апеляційний суд постановою від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу адвоката Садаклієва І. І. в інтересах ОСОБА_2 задовольнив частково, рішення Болградського районного суду Одеської області від 26 березня 2008 року скасував та ухвалив нове рішення про залишення позову без задоволення.
Постанову апеляційний суд мотивував тим, що ухвалене судове рішення завдає ОСОБА_2 шкоди, що виражається у несприятливих для нього наслідках, не залучення його до участі у справі порушує його право на доступ до суду, тому суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки вказаної особи без залучення його до участі у справі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
Від ОСОБА_1 у жовтні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 січня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити апеляційне провадження у цій справі.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що апеляційним судом не враховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (статті 120, 123 ЦК УРСР), викладених у постановах Верховного Суду України від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13, від 24 грудня 2014 року у справі № 6-192цс14, та у постановах Верховного Суду від 17 червня                     2020 року у справі № 724/1721/17, від 11 липня 2019 року у справі № 2-38/2004,                      від 02 лютого 2022 року у справі № 570/2631/17, від 10 травня 2023 року у справі                  № 570/2755/16-ц.
Також апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про те, що оскаржуваним судовим рішенням вирішувалися питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 ; суд безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження, оскільки її брат ОСОБА_2 ніколи не був членом колгоспного двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою Жовтневою сільською радою від 21 лютого 2008 року № 291.
ОСОБА_2 з 2011 року було відомо про оформлення нею спадщини після смерті тітки ОСОБА_3 та про складення на її ім`я заповіту, тому апеляційний суд безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження та таке поновлення є протиправним.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, яке було чинним протягом 14 років, апеляційний суд не врахував, що в такому випадку порушуються принцип правової визначеності.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Представник ОСОБА_2 - адвокат Раєцький А. О. у червні 2023 року подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що про наявність рішення суду першої інстанції він дізнався від падчерки ОСОБА_4 , яка 11 листопада 2021 року, проживаючи у спірному будинку, отримала від позивача письмове звернення, в якому повідомила, що за нею рішення суду визнано право власності на зазначений житловий будинок, а також просила його звільнити.
Після чого ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, оскільки оскаржуваним судовим рішенням було вирішено питання про його права.
Апеляційним судом при розгляді справи було правильно застосовано норми матеріального права, а справа розглянута з дотриманням норм процесуального права.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 06 листопада 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Болградського районного суду Одеської області.
Справа № 2-ц-469/2008 надійшла до Верховного Суду 28 листопада 2023 року.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входила і ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Жовтневої сільської ради про склад та тип двору від 21 лютого 2008 року № 291 і технічним паспортом.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За життя, а саме 06 жовтня 1997 року, ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з яким все своє майном заповіла ОСОБА_1 .
На день смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_1 була зареєстрована і проживала у житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою Жовтневою сільською радою від 21 лютого 2008 року № 291.
Крім того, апеляційним судом з довідки Жовтневої сільської ради, виданої 22 липня 1994 року за № 610, встановлено, що головою колгоспного двору згідно з погосподарською книгою Жовтневої сільської ради за № 563 та власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . 
Зазначені обставини також підтверджуються актом, складним сусідами                  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживають поруч із вказаним житловим будинком, та, які засвідчили, що власником спірного житлового будинку є                    ОСОБА_2 , в якому проживають родичі ОСОБА_2 . 
Також судом апеляційної інстанції з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 серпня 2004 року встановлено, що спірний житловий будинок не увійшов до спадкової маси; відмова нотаріуса на вчинення будь-яких нотаріальних дій щодо спірного будинку у матеріалах справи відсутня, а з цим позовом ОСОБА_1 звернулась більш ніж через чотири роки після відкриття спадщини.
 
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Згідно зі статтею 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 344/17464/15-ц (провадження № 61-11184св20) вказано, що «відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі                             № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18).
З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Жовтневої сільської ради про визнання за нею права власності.
Однак, на час розгляду справи місцевим судом власником спірного житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , який не був залучений до участі у справі, а ухвалене судом першої інстанції рішення завдає йому шкоди, що виражається у несприятливих для нього наслідках.
Враховуючи викладене, відповідачем у цій справі має бути ОСОБА_2 .
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно частиною першою статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи. Фізичні і юридичні особи, за змістом частини другої статті 48 ЦПК України, можуть бути позивачем і відповідачем, тобто є сторонами.
У цивільному процесі сторонами у справі є особи, правовий спір яких вирішується в суді, які мають юридичну заінтересованість в результаті справи, мають комплекс процесуальних прав і обов`язків, необхідних для захисту прав, свобод та інтересів.
Відповідачем є особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнає чи оспорює його суб`єктивне право, свободи чи інтерес, який охороняється законом.
При цьому обов`язок визначати суб`єктний склад спору покладено на позивача.
Отже, звертаючись до суду із цим позовом, позивач всупереч положенням статей 51, 175 ЦПК України, не зазначив усіх відповідачів, прав та інтересів яких може стосуватись ухвалене судове рішення, що призвело до вирішення спору з неналежним складом учасників.
Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків               ОСОБА_2 , тому такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з Жовтневою сільської радою, тому ОСОБА_2 має бути залучений співвідповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові                                   від 16 лютого 2022 року у справі № 464/6314/17 (провадження № 61-13581св21).
За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом. 
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (статті 120, 123 ЦК УРСР), викладених у постановах Верховного Суду України від 15 січня 2014 року у справі                 № 6-145цс13, від 24 грудня 2014 року у справі № 6-192цс14, та у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 724/1721/17, від 11 липня               2019 року у справі № 2-38/2004, від 02 лютого 2022 року у справі № 570/2631/17, не заслуговують на увагу з таких підстав.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові                              від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), … [на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими].
Отже, висновки у зазначених справах і у справі, що переглядається, є різними, оскільки апеляційний суд під час розгляду цієї справи надав правову оцінку наведеним доводам і наданим доказам, здійснив юридичну оцінку усіх фактичних обставин справи.
Також суд касаційної інстанції вважає не релевантною до спірних правовідносин постанову Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 570/2755/16-ц, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, оскільки особа, яка подавала апеляційну скаргу, як спадкоємець першої черги після смерті свого батька, мав право на спадкування за законом, але стосовно нього, як малолітнього, а в подальшому і ним самим у повнолітньому віці, не було здійснено дій щодо виконання вимог статті 549 ЦК УРСР, а відтак останній не прийняв спадщину після смерті свого батька; матеріали справи не містять відомостей про те, що особа, яка подавала апеляційну скаргу, оформила право на спадщину після смерті батька, а також про те, що він у встановленому порядку і строки оформив право власності на належну 1/6 частку спірного домоволодіння.
Натомість оскаржувана постанова апеляційного суду узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Посилання у касаційній скарзі на безпідставність поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції також є помилковими з таких підстав.
Відповідно до положень частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Вказана норма кореспондується з приписами частини першої статті 352 ЦПК України згідно з якою учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Конструкція статті 352 ЦПК України у системному тлумаченні з частиною першою статті 17 ЦПК України, з врахуванням принципу верховенства права, складовою якого є доступ до суду, дає підстави дійти висновку, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційний перегляд справи виключно у випадку, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.
Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв - вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Частинами першою, п`ятою статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
ОСОБА_2 не брав участі у справі (не був її стороною), але щодо нього суд вирішив питання про його право власності. Тобто він є стороною ініційованого позивачкою спору. Відповідачем визначена Жовтнева сільська рада, тому перебіг строку на апеляційне оскарження судового рішення від 26 березня 2008 року для ОСОБА_2 розпочався згідно з матеріалами справи з моменту отримання копії цього рішення - 30 листопада 2021 року. А 16 грудня 2021 року представник                      ОСОБА_2 - адвокат Садаклієв І. І. подав апеляційну скаргу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд обґрунтовано поновив строк на апеляційне оскарження з метою захисту прав та інтересів ОСОБА_2 .
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду                           від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21).
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 січня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. В. Литвиненко
 
                                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                                Є. В. Петров