ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 січня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/1609/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Савицького Я.Ф.,
         суддів: Колоколова С.І.,
                                                         Разюк Г.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК"
на рішення Господарського суду Одеської області
від 14 липня 2023 року (повний текст складено 14.07.2023)
у справі №916/1609/23
за позовом: Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК"
до відповідача: Одеського НДЕКЦ МВС України
про стягнення 43 742,18 грн., -

суддя суду першої інстанції: Погребна К.Ф.
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" (далі – позивач, Банк) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Одеського НДЕКЦ МВС України (далі – відповідач, Установа) про стягнення 43 742,18 грн. 
В обґрунтування позовних вимог Банк зазначає, що відповідачем порушені зобов`язання за договором по обслуговуванню платіжних карток №202/08-z від 23.12.2008 року в частині сплати комісії за надані послуги. Як наслідок, у відповідача виникла заборгованість по комісії за обслуговування зарплатного проекту в сумі 29 312,27 грн. При цьому, в зв`язку з неналежним виконання своїх зобов`язань за договором, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в сумі 3886,69 грн. та інфляційні втрати в розмірі 10543,22 грн.
26.05.2023 до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого відповідач визнає частково основний борг у сумі 2994,29 грн. та нараховані штрафі санкції за період з 16.04.2020 по 01.12.2021р., позовні вимоги за період з 01.12.2021 по 15.12.2012 вважає необґрунтованими та безпідставними. Також, у відзиві, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог, заявлених за період з 28.12.2016 по 16.04.2020.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.07.2023 у справі №916/1609/23 (суддя К.Ф. Погребна) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до Одеського НДЕКЦ МВС України - задоволено частково. Стягнуто з Одеського НДЕКЦ МВС України на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" основний борг в сумі 3 127,28 грн., 3% річних в розмірі 1 390,42 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3 579,80 грн. В решті позовних вимог відмовлено. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, у зв`язку зі спливом строку позовної давності щодо основних вимог у період з за період з 28.11.2016 по 02.03.2020. При цьому, місцевий господарський суд посилається на наявну заяву відповідача про застосування строків позовної давності та Постанову КМУ “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2” від 11.03.2020 №211. Крім зазначеного, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування плати за обслуговування за договором, починаючи з грудня 2021, оскільки сторонами була укладена додаткова угода з відповідними змінами.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2023 у справі №916/1609/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Скаржник стверджує, що судом першої інстанції не враховано, що стосовно обов`язкових платежів, які були сплачені з 12.03.2017 за договором про надання послуг по обслуговуванню платіжних карток №202/08-z від 23.12.2008 строк позовної давності не сплив, з урахуванням системного застосування положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" на рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2023 у справі №916/1609/23 залишено без руху; встановлено апелянту строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, шляхом надання суду доказів надсилання на адресу Одеського НДЕКЦ МВС України копії апеляційної скарги з доданими до неї документами (лист опису вкладення про направлення апеляційної скарги учасникам провадження у справі із зазначенням номеру поштового відправлення) протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
18.09.2023 від Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої скаржником додано належні докази надсилання на адресу Одеського НДЕКЦ МВС України копії апеляційної скарги з доданими до неї документами
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" на рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2023 у справі №916/1609/23. Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
26.09.2023 від Одеського НДЕКЦ МВС України через систему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач не погоджується з доводами останньої, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
Так, відповідач вказує, що доводи скаржника спростовуються тим, що позивач відповідно до п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України не звертався до суду з клопотанням про поновлення процесуальних строків (строків позовної давності) і не зазначив які обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, стали підставою для пропуску цього строку. Крім того, відповідач акцентує, що до апеляційної скарги доданий новий розрахунок заборгованості, який не розглядався судом першої інстанції, зокрема, 3% річних.
Апеляційний суд зазначає, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану та приймаючи до уваги навантаження суду, перебування апеляційної колегії у відпустках, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" на рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2023 у справі №916/1609/23 розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
23.12.2008 між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" (Банк) та Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Одеській області (Одеським НДЕКЦ МВС України, Установа) укладений договір про надання послуг по обслуговуванню платіжних карток Банку №202/08-z.
Відповідно до п. 1 договір регулює відносини між Банком та Установою з надання банківських послуг щодо зарахування через відкриті в Банку карткові рахунки працівникам або студентам Установи (надалі - Працівники) заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством України.
Банк забезпечує обслуговування карткових рахунків з використанням платіжних карток, держателями яких є Працівники. Карткові рахунки Працівникам відкриваються на підставі окремих договорів між Банком і Працівником (п.1.2 догвору).
Підпунктом 3.3.1 договору встановлено, що Установа зобов`язується перераховувати кошти для зарахування на карткові рахунки Працівникам з призначенням платежу: “Заробітна плата (або інші виплати Працівникам) за (місяць) у розмірі (сума грн.) згідно Договору (№, дата)”, а також окремим платіжним дорученням сплачувати комісію Банку за надані послуги (зарахування коштів на карткові рахунки) у розмірі, визначеному у Додатку 2, від суми коштів кожного перерахування (без ПДВ), на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в ОФ ВАТ АБ “Укргазбанк”, МФО 328759, код ЄДРПОУ 20937097. 
Договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє протягом 12 місяців з моменту підписання. У разі, якщо жодна зі сторін не заявить про розірвання договору за 60 днів до закінчення строку його дії, договір вважаєьбся продовженим на той самий термін (пункти 7.1, 7.2 договору).
Додатком 2 до договору передбачені тарифи на послуги, що надаються держателям платіжної картки Банку. Зокрема, комісія за зарахування коштів на карткові рахунки від суми зарахування становить 0,15 % без ПДВ.
Сторонами неодноразово укладались додаткові угоди до договору.
Зокрема, відповідно до додаткової угоди №14/5 від 2016р. сторони дійшли згоди доповнити розділ “Права та обов`язки сторін” договору про надання послуг по обслуговуванню платіжних карток АБ “Укргазбанк” №202/08-z від 23.12.2008 і викласти п. 3.3 у наступній редакції: « 3.3.1 Здійснювати оплату комісії згідно п 3.3.1 в розмірі 15000.00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок) гривень в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом на 2016 рік. Не пізніше дня вичерпання встановленого на кожен календарний місяць кошторису повідомляти Банк про вичерпання кошторису шляхом надання письмового повідомлення. З дня наступного за днем вичерпання кошторису на поточний календарний місяць та до настання наступного календарного місяця, послуги в межах цього договору надаються безкоштовно згідно статті 48 Бюджетного кодексу України. З першого календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було вичерпано кошторис. Оплата здійснюється у звичайному режимі в межах кошторису, встановленого на поточний календарний місяць».
Додатковою угодою №3 від 07.12.2021 до договору сторони домовились з 07.12.2021 викласти у новій редакції додаток №2 до договору про надання послуг по обслуговуванню платіжних карток АБ “УКРГАЗБАНК” № 202/08-Z від 23.12.2008, в наступній редакції: «Плата за надані послуги (зарахування коштів на карткові рахунки) входить у вартість обслуговування тарифного плану працівників Установи».
Позивач вказує, що відповідач за умовами договору зобов`язаний оплачувати Банку згідно з тарифами, передбаченими додатком №2 до договору, комісію за надання послуг, що надаються держателем платіжних карток.
Як зазначає позивач, Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, натомість відповідач свої зобов`язання щодо сплати комісії за надання послуг порушив, з урахуванням чого у нього виникла заборгованість по комісії за обслуговування зарплатного проекту в сумі 29 312,27 грн. 
Також, у зв`язку з неналежним виконання своїх зобов`язань за договором, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в сумі 3886,69 грн. та інфляційні втрати в розмірі 10543,22 грн.
Враховующи викладене, посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором по обслуговуванню платіжних карток №202/08-z від 23.12.2008, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" звернулося до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Аналогічні положення наведені у ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до п.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного Кодексу України).
При цьому, відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управленою стороною, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. 
Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627).
Судова колегія звертає увагу на те, що розкриваючи зміст засади свободи договору, у ст. ст. 6, 627 Цивільний кодекс України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.
Як вбачається з матеріалів справи, за своєю правовою природою договір №202/08-z від 23.12.2008 є договором надання послуг.
Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного Кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи, підпунктом 3.3.1 договору встановлено, що Установа зобов`язується перераховувати кошти для зарахування на карткові рахунки Працівникам з призначенням платежу: “Заробітна плата (або інші виплати Працівникам) за (місяць) у розмірі (сума грн.) згідно Договору (№, дата)”, а також окремим платіжним дорученням сплачувати комісію Банку за надані послуги (зарахування коштів на карткові рахунки) у розмірі, визначеному у Додатку 2, від суми коштів кожного перерахування (без ПДВ), на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в ОФ ВАТ АБ “Укргазбанк”, МФО 328759, код ЄДРПОУ 20937097. 
Відповідно до додаткової угоди №14/5 від 2016р. сторони дійшли згоди доповнити розділ “Права та обов`язки сторін” договору про надання послуг по обслуговуванню платіжних карток АБ “Укргазбанк” №202/08-z від 23.12.2008 і викласти п. 3.3 у наступній редакції: « 3.3.1 Здійснювати оплату комісії згідно п 3.3.1 в розмірі 15000.00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок) гривень в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом на 2016 рік. Не пізніше дня вичерпання встановленого на кожен календарний місяць кошторису повідомляти Банк про вичерпання кошторису шляхом надання письмового повідомлення. З дня наступного за днем вичерпання кошторису на поточний календарний місяць та до настання наступного календарного місяця, послуги в межах цього договору надаються безкоштовно згідно статті 48 Бюджетного кодексу України. З першого календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було вичерпано кошторис. Оплата здійснюється у звичайному режимі в межах кошторису, встановленого на поточний календарний місяць”.
З вказаних умов вбачається, що у відповідача виникли зобов`язання щодо оплати позивачу згідно з тарифами, передбаченими додатком №2 до договору, комісію за надання послуг, що надаються держателем платіжних карток.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, позивач свої зобов`зання виконав у повному обсязі, водночас, відповідач не сплатив комісію за надання послуг, що ним не заперечується. 
Отже, у відповідача виникла заборгованість по комісії за обслуговування зарплатного проекту відповідно до умов договору.
Разом з тим, апеляційний господарський суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що з огляду на додаткову угоду №3 від 07.12.2021 до договору, починаючи з грудня 2021, окрема плата за надані послуги не нараховується. 
Відтак, обгрунтованим є висновок місцевого господарського суду, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості наданих послуг в сумі 29288,30 грн. є обґрунтованими. 
Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 625 Цивільного кодекс України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про часткове обґрунтування сум до стягнення, а саме 3% річних у розмірі 3718,63 грн., інфляційних втрат у сумі 9511,82 грн.
Щодо доводів скаржника про безпідставність і незаконність висновків суду першої інстанції про застосування строків позовної давності відповідно до заяви відповідача, апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За положеннями ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦКУ, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 до 22 травня 2020 на всій території України, відповідний строк дії карантину постановами КМУ неодноразово був продовжений та на даний час діє. 
Разом з тим, судова колегія зазначає, що відповідно до п. 1 р. І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 №731-IX, внесено зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України та викладено його в такій редакції:
"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. 
Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що по заявленим вимогам за період з 28.11.2016 по 02.03.2020 строк позовної давності є пропущеним.
При цьому, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутнє клопотання про поновлення строків позовної давності і не зазначено обмежень, впроваджених карантином, які стали підставою для пропуску цього строку.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006р. ).
Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" на рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2023 у справі №916/1609/23 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 14.07.2023 у справі №916/1609/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Колоколов С.І.

        Суддя                                                                                          Разюк Г.П.