ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2059/24 Справа № 216/4202/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - БУТЕНКО М. В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого  Тимченко О.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П., 

учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 
відповідач Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 216/4202/23 за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`ю,

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради,

на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року (суддя Бутенко М.В.), повне судове рішення складено 21 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, було визнано нещасний випадок, який стався в Комунальному закладі «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з ним, 04 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин під час виконання трудових обов`язків, таким, що пов`язаний з виробництвом та зобов`язано КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» скласти та видати йому, Акт розслідування нещасного випадку, що стався 04 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин в Комунальному закладі «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з ним, під час виконання трудових обов`язків. Висновком МСЕК від 07 червня 2023 року йому було встановлено 20 відсотків втрати професійної працездатності з 05 червня 2023 року. Встановлена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне та санаторне лікування. Зазначав, що у зв`язку із жорстоким побиттям при виконані трудових обов`язків, і як наслідок, розладом здоров`я порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий, постійний процес лікування, позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травм, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає мені душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Він вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

У зв`язку із отриманою травмою йому заподіяна моральна шкода, розмір оцінює в 200 000 грн, яку просив стягнути з відповідача.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров в розмірі 80 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради в дохід держави судовій збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване конкретними обставинами даної справи, характером, обсягом, тривалістю та наслідками заподіяних позивачу моральних страждань, станом його здоров`я, втратою професійної працездатності, істотністю вимушених змін в життєвих стосунках. Встановлюючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції вважав можливим стягнути 80 000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради посилається на порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір моральної шкоди, що стягнений судом першої інстанції з КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради на користь позивача, не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості та критеріям статті 23 ЦК України. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_1  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради на рішення суду першої інстанції від                      21 листопада 2022 року залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, із зазначеною апеляційною скаргою не погоджується в повному обсязі, вважає її безпідставною та необґрунтованою. 

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 з 21 серпня 1986 року до 05 вересня 1991 року та з 10 листопада 1995 року до теперішнього часу перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посадах водія 1 класу, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 24 липня 2020 року було визнано нещасний випадок, який стався в Комунальному закладі «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з ОСОБА_1 , 04 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин під час виконання трудових обов`язків, таким, що пов`язаний з виробництвом та зобов`язано Комунальне підприємство «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Дніпропетровської обласної ради» скласти та видати йому, Акт розслідування нещасного випадку, що стався 04 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин в Комунальному закладі «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з ним, під час виконання трудових обов`язків.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.10.2020 рішення Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 24 липня 2020 року - залишено без змін.

Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку від 20 листопада 2020 року складеного на підставі рішення суду Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 24 липня 2020 року нещасний випадок, який стався 04 березня 2018 року о 19 годині 20 хвилин в КП «Криворізька станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» з водієм автотранспортних засобів ОСОБА_2 під час виконання ним своїх трудових обов`язків визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпра від 31 травня 2022 року було зобов`язано КП «Обласний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної Ради» видати ОСОБА_1 направлення на МСЕК для встановлення втрати працездатності по факту отримання виробничої травми 04 березня 2018 року.

Висновком МСЕК від 07 червня 2023 року йому було встановлено 20 відсотків втрати професійної працездатності з 05 червня 2023 року.

Внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що підтверджується виписними епікризами.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної Ради» задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно із пунктами 1, 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з конкретних обставин даної справи, характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачу моральних страждань, стану його здоров`я, втрати професійної працездатності, істотності вимушених змін в життєвих стосунках. Встановлюючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції вважав можливим стягнути 80 000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, із змісту цієї статті випливає, що до юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до норм ЦПК України вказані обставини повинні бути доведені.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано висновок від 07 червня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_1 первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року передбачено, що суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись потерпілому з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня встановлення професійного захворювання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до статті 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки трудове каліцтво у даному випадку, пов`язане з виробництвом, то відповідальність по відшкодуванню такої шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є висновок МСЕК про встановлення позивачу втрати професійної працездатності.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, провадження № 14-463цс18.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції визначив в межах заявлених вимог та з врахуванням ступеня і глибини моральних страждань позивача. Суд, ухвалюючи рішення, також керувався принципами розумності та справедливості, про що судом наведені в рішенні відповідні мотиви.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції про заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням його здоров`я під час виконання трудових обов`язків відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин. Крім того, діючим законодавством не передбачено будь-яких методик розрахунку при визначенні розміру моральної шкоди. Розмір визначається у кожному конкретному випадку окремо.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                   О.О.Тимченко

Судді                    Я.М.Бондар

                                                                                В.П. Зубакова