ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 754/12047/21
провадження № 61-1205св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - фізична особа - підприємець ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року у складі судді Галась І. А. та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Сушко Л. П., Суханової Є. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про стягнення грошових коштів у порядку захисту прав споживачів.
 
Позов мотивований тим, що 03 липня 2020 року між ним і ФОП ОСОБА_2 укладено договір підряду, відповідно до умов якого сторони домовились, що за завданням замовника підрядник зобов`язується виконати своїми силами монтаж металоконструкцій з морських контейнерів, а також зробити у них оздоблювальні роботи згідно із завданням замовника за адресою: с. Мощун, Києво-Святошинський район, Київська область.
 
Підрядник зобов`язався своєчасно попередити замовника про наявність обставин, що не залежать від нього, які загрожують якості та придатності результату роботи. Якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або відповідного зменшення оплати за роботу, а також вимагати відшкодування заподіяної замовнику шкоди у повному обсязі.
 
Загальна сума договору становить 40 700,00 дол. США у гривневому еквіваленті.
 
На виконання умов, визначених у розділі 7 договору підряду, позивач видав авансом грошові кошти у розмірі: 03 липня 2020 року - 11 000,00 дол. США; 
21 вересня 2020 року - 3 000,00 дол. США; 21 вересня 2020 року - 3 500,00 грн; 
22 вересня 2020 року - 7 000,00 дол. США; 27 жовтня 2020 року - 950,00 дол. США; 30 жовтня 2020 року - 3 800,00 дол. США.
 
Відповідно до розділу 3 договору підряду підрядник зобов`язався розпочати роботи на наступний день після підписання договору та закінчити виконання робіт протягом восьми тижнів. Отже, відповідач мав розпочати роботи 06 липня 2020 року та закінчити їх в строк до 01 вересня 2020 року. Відповідач у вказаний строк взяті на себе зобов`язання не виконав.
 
22 вересня 2021 року між сторонами в простій письмовій формі погоджено графік виконання робіт, згідно з яким кінцевим строком виконання робіт визначено 
02 листопада 2020 року. Проте і в указаний у графіку строк відповідач свої зобов`язання за договором підряду не виконав.
 
ОСОБА_1 просив:
розірвати договір підряду, укладений 03 липня 2020 року між ним і ФОП ОСОБА_2 ;
стягнути з ФОП ОСОБА_2 сплачений аванс у розмірі 25 750,00 дол. США, що станом на 05 липня 2021 року за офіційним курсом Національного банку України становить 705 861,57 грн, та 3 500,00 грн, а також пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 8 200 192,65 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року, 
з урахуванням ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 
2023 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Розірвано договір підряду від 03 липня 2020 року б/н, укладений між 
ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 .
 
Стягнено з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений аванс 
в розмірі 25 750,00 дол. США, що станом на 05 липня 2021 року становить 705 861,57 грн та 3 500,00 грн, а також пеню в розмірі 8 200 192,65 грн.
 
Стягнено з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 11 350,00 грн.
 
Суд виходив з того, що спірні правовідносини, які виникли між сторонам, регулюються нормами законодавства про підряд.
 
При цьому суд установив, що позивач сплатив підряднику передоплату (аванс) 
в розмірі 25 000,00 дол. США та 3 500,00 грн. Проте відповідач роботи у строки, погоджені в договорі, не здійснив.
 
Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором підряду у частині виконання робіт та у строки передбачені договором, суд дійшов висновку, що на підставі частини другої статті 849 ЦК України у позивача виникло право відмовитись від договору підряду. При цьому позивач, заявивши позов, фактично скористався правом про відмову від договору, отже вимоги про розірвання договору підряду є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
 
Відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона 
є авансом.Проте з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норми частини четвертої статті 849 ЦК України 
в сукупності з приписами статті 1212 ЦК України.
 
Суд вважав, що позивач вправі вимагати повернення коштів, а також покладення на відповідача відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка визначена договором та нормами законодавства.
 
Після відмови позивача від договору правова підстава для утримання відповідачем суми попередньої оплати відпала, тому позовна вимога про стягнення з відповідача 25 700,00 дол. США, що станом на 05 липня 2021 року за офіційним курсом Національного банку України становить 705 861,57 грн, 
та 3 500,00 грн підлягає задоволенню.
 
Крім того, спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди, 
а тому на них поширюється дія положень Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором та порушення термінів (строків) виконання робіт, позивач також заявив до стягнення 
з відповідача санкції, передбачені частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
У цій справі відповідач взагалі не здійснив роботи у погоджені договором строки.
 
Згідно з статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
 
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
 
Суд врахував норму частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Проте, ураховуючи поведінку відповідача під час розгляду справи, пояснення позивача, оцінивши характер переписки, наданої позивачем, та суть правовідносин, які виникли між сторонами, суд вважав, що підстав для зменшення розміру неустойки немає.
 
Крім того, суд першої інстанції вказав, що позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі норм Закону України «Про судовий збір» і Закону України «Про захист прав споживачів», який підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
 
Суд також зазначив, що з урахуванням принципу співмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу до складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, обґрунтованості понесених витрат, а також, зважаючи на відсутність детального опису робіт, вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 12 000,00 грн належить залишити без задоволення.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено частково.
 
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року змінено, викладено його мотивувальну частину у редакції постанови апеляційного суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив з того, що оспорюваний правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду.
 
Відповідно до укладеного договору відповідач мав розпочати роботи 06 липня 2020 року та закінчити їх в строк до 01 вересня 2020 року. Проте у вказаний строк взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав. Згідно з новим графіком робіт від 22 вересня 2021 року кінцевим строком виконання робіт було 02 листопада 2020 року, але в указаний у графіку строк відповідач свої зобов`язання за договором підряду також не виконав.За таких обставин суд першої інстанції правильно вказав, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором підряду у частині виконання робіт та у строки передбачені договором. Тому вимоги позивача про розірвання договору підряду є обґрунтованими.
 
Суд апеляційної інстанції вважав, що доводи апеляційної скарги з приводу неможливості виконання робіт у зв`язку з відсутністю підготовки позивачем «свайного поля» не заслуговують на увагу, оскільки це не підтверджено належними доказами, зокрема й щодо існування домовленостей про підготовку позивачем «свайного поля». Крім того, доказів того, що відповідач звертався до позивача з претензіями у зв`язку із неможливістю початку робіт із цих підстав не надано.
 
Апеляційний суд вказав, що відповідач не надав належних доказів на підтвердження факту виконання робіт за договором підряду не лише у повному обсязі, а й які б давали можливість встановити обсяг здійснених робіт. Факт доставки контейнерів на земельну ділянку позивача не вказує про виконання умов договору, не є узгодженим етапом будівництва, який був прийнятий позивачем. Крім того, не знайшли свого підтвердження посилання відповідача на несприятливі погодні умови, які перешкоджали виконанню умов договору.
 
Сторонами в договорі визначено, що оплата за договором здійснюється авансовими платежами по етапах робіт до підписання акта, і в повній сумі - після підписання відповідного акта виконаних робіт. На виконання умов, визначених 
у розділі 7 договору підряду, позивач видав авансом грошові кошти у розмірі: 
03 липня 2020 року - 11 000,00 дол. США; 21 вересня 2020 року - 3 000,00 дол. США; 21 вересня 2020 року - 3 500,00 грн; 22 вересня 2020 року - 7 000,00 дол. США; 27 жовтня 2020 року - 950,00 дол. США; 30 жовтня 2020 року - 3 800,00 дол. США. Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару). Тобто, покупець сплачує ціну товару декількома частинами: перша частина (аванс) сплачується до отримання ним товару, інша частина - після. У разі розірвання договору у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута. Таким чином, враховуючи, що договір між сторонами розірвано, сума сплачених коштів відповідачу як аванс має бути повернена позивачу 
в розмірі 25 750,00 дол. США, що станом на 05 липня 2021 року становить 705 861,57 грн і 3 500,00 грн.
 
Встановивши наявність підстав для розірвання договору у зв`язку із його невиконанням, апеляційний суд вважав, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені підлягають задоволенню. Згідно з матеріалами справи кількість прострочених днів за договором про надання послуг становить 245 днів, відраховуючи з наступного дня після кінцевого строку виконання робіт - 
02 листопада 2020 року, до дати визначеної позивачем при подачі позову - 
05 липня 2021 року. Загальна вартість замовлення 40 700,00 дол. США, що станом на розрахункову дату (05 липня 2021 року) становило 1 115 672,47 грн. Таким чином, пеня становить 8 200 192,65 грн, із розрахунку 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.
 
Доводи щодо наявності двох аналогічних позовів спростовано самим відповідачем, оскільки один із вказаних позовів було визнано неподаним та повернено позивачу. 
 
Обставин, які унеможливлювали реалізацію прав учасника справи, зокрема доступу до правосуддя, не встановлено, а відповідач не був позбавлений можливості звертатись із заявами чи клопотаннями, ознайомлюватись із матеріалами справи.
 
Суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, проте частково визначив неправильні мотиви для задоволення позову, зокрема не послався на статтю 10 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо можливості розірвання договору 
з ініціативи споживача та не вказав розрахунку розміру пені, яка підлягає стягненню із відповідача.
 
Аргументи учасників справи
 
У січні 2023 року ФОП ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Касаційна скарга з урахуванням її уточнення мотивована тим, що:
позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання договору підряду, укладеного мiж позивачем і відповідачем 01 липня 2020 року, та стягнення з ФОП ОСОБА_2 на його користь сплаченого за умовами договору авансу в розмiрi 25 750,00 дол. США і 3 500,00 грн, а також пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 8 200 192,65 грн. При цьому обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає заявленим позовним вимогам. Таким чином, позивач помилково посилався на норми Закону України «Про захист прав споживачів», ухилився від сплати судового збору та звернувся до суду всупереч нормі частини другої статті 27 ЦПК України;
затримка будівництва мала місце у зв`язку із невідповідністю «свайного поля», яке побудоване позивачем самостійно, та погіршенням погодних умов. Строки виконання робіт переносилися у зв`язку з необхідністю проведення додаткових робіт, iнiцiйованих замовником (позивачем), які не були передбачені укладеним договором та не включені у вартість договору, а отримана авансова сума коштів становить трохи більше половини вартості договору без урахування вартості додаткових робіт. Крім того, саме замовник порушив умови договору 
в частині оплати. Тому посилання позивача на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань є безпідставними і необґрунтованими;
відповідач здійснив закупівлю будівельних матеріалів та їх доставку до місця монтажу, тобто фактично почав виконувати свої зобов`язання, що підтверджується доказами, долученими до апеляційної скарги. Тому твердження апеляційного суду про те, що відповідач не надав належних доказів на підтвердження виконання робіт за договором підряду не тільки в повному обсязі, а й які б давали можливість встановити обсяг здійснених робіт, є помилковими;
суди зробили висновок, що відповідач не виконав взятi на себе зобов`язання за договором підряду у частині виконання робіт та у строки, передбачені договором, тому на підставі частини другої статті 849 ЦК України у позивача виникло право відмовитись від договору підряду. При цьому суди не взяли до уваги, що відповідач виконав більшу частину взятих на себе зобов`язань за договором, на важливих етапах виконання робіт затримки виникали з вини позивача, а завершення виконання робіт було неможливим з об`єктивних причин. Виконання робіт під час несприятливих погодних умов призвело б до погіршення якості об`єктів в цілому та не гарантувало заявлену якість робіт;
сума пені у розмірі 8 200 192,65 грн із розрахунку 3 % вартості послуги за кожний день прострочення, яка пред`явлена позивачем до стягнення, не узгоджується з нормами законодавства. Крім того, з урахуванням того, що сума пені у декілька разів більша за суму основного зобов`язання, суди відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України та загальних засад цивільного судочинства повинні були зменшити розмір неустойки;
під час розгляду справи суд першої інстанції допустив численні порушення норм процесуального права та не забезпечив можливість реалізації процесуальних прав стороною відповідача, зокрема щодо ознайомлення з матеріалами справи, надання своїх доводів та міркувань, подання доказів та участі у судовому засіданні його представника.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року продовжено ФОП 
ОСОБА_2 строк для усунення недоліку касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, від 
30 жовтня 2019 року у справі № 756/2781/16-ц, від 12 червня 2018 року у справі 
№ 910/4164/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 903/962/17, від 07 червня 2019 року у справі № 910/23911/16, від 21 липня 2021 року у справі 
№ 757/62919/19-ц, від 11 січня 2020 року у справі № 335/11482/16, від 19 травня 2021 року у справі № 644/5836/16-ц, від 06 травня 2020 року у справі 
№ 758/10471/15-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 757/49408/18-ц, від 
21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17, від 12 грудня 2018 року у справі 
№ 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц та постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі 
№ 6-2003цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15. Крім того, вказано, що судове рішення ухвалено з порушенням частин першої, третьої статті 411 ЦПК України.
 
Фактичні обставини справи
 
Суди встановили, що 03 липня 2020 року між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 укладено договір підряду б/н.
 
Відповідно до пункту 1 вказаного договору сторони домовились, що за завданням замовника підрядник зобов`язується виконати своїми силами монтаж металоконструкцій з морських контейнерів, а також зробити в них оздоблювальні роботи згідно із завданням замовника за адресою: с. Мощун, Києво-Святошинський район, Київська область.
 
Перелік робіт включає в себе: закупівлю та доставку контейнерів, монтаж на ділянці, зведення перегородок, зовнішнє утеплення стелі та стін, монтаж стель 
з дерев`яної вагонки, шпаклівка стін і стель санвузлів, облаштування чорнових 
і чистових підлог з теплою підлогою, електротехнічні та сантехнічні роботи без установки кінцевих приладів, закупівля і установка вікон згідно із затвердженим переліком, покрівельні та фасадні роботи.
 
Підрядник зобов`язався доставити на об`єкт необхідні матеріали, конструкції, комплектуючі вироби, необхідні для подальшого виконання робіт. Замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи згідно з умовами договору.
 
У розділі 2 договору підряду сторони погодили, що витрати з доставки та розвантаження матеріалів несе підрядник, що входять у вартість цього договору.
 
Підрядник зобов`язаний своєчасно попередити замовника про наявність обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості та придатності результату роботи. Якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або відповідного зменшення оплати за роботу, а також вимагати відшкодування, заподіяної замовнику шкоди у повному обсязі.
 
У розділі 6 договору підряду сторони погодили, що загальна сума договору становить 40 700,00 дол. США у гривневому еквіваленті.
 
Відповідно до розділу 7 договору підряду оплата за цим договором здійснюється авансовими платежами по етапах робіт до підписання акта, і в повній сумі - після підписання відповідного акта виконаних робіт. Розбивка робіт на етапи обговорюється усно.
 
На виконання умов, визначених у розділі 7 договору підряду, позивач видав авансом грошові кошти у розмірі: 03 липня 2020 року - 11 000,00 дол. США; 
21 вересня 2020 року - 3 000,00 дол. США; 21 вересня 2020 року - 3 500,00 грн; 
22 вересня 2020 року - 7 000,00 дол. США; 27 жовтня 2020 року - 950,00 дол. США; 30 жовтня 2020 року - 3 800,00 дол. США.
 
Згідно з розділом 3 договору підрядник зобов`язався розпочати роботи на наступний день після підписання договору та закінчити виконання робіт протягом восьми тижнів.
 
22 вересня 2021 року між сторонами в письмовій формі погоджено графік виконання робіт, згідно з яким кінцевим строком виконання робіт було 
02 листопада 2020 року.
 
Позиція Верховного Суду
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
 
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; 
(3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться 
в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 
2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
 
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частини друга, третя статті 653 ЦК України).
 
Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів.
 
Згідно з частиною першою статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.
 
У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, які фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17).
 
Колегія суддів звертає увагу на те, що правовідносини, які виникають з договору підряду, регулюються статтями 837-864 ЦК України, а з договору побутового підряду - статтями 864-874 ЦК України.
 
У частині першій, другій, четвертій статті 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
 
За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (частини перша, третя статті 865 ЦК України).
 
У частині першій статті 872 ЦК України передбачено, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків.
 
У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі (частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
У справі, що переглядається:
при зверненні до суду позивач просив розірвати договір підряду, укладений 03 липня 2020 року між ним і ФОП ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача сплачений аванс у розмірі 25 750,00 дол. США, що станом на 05 липня 2021 року за офіційним курсом Національного банку України становить 705 861,57 грн, та 3 500,00 грн, а також пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 8 200 192,65 грн;
суди встановили, що позивач сплатив підряднику передоплату (аванс) 
в розмiрi 25 000,00 дол. США та 3 500,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач (підрядник) роботи у погоджені між сторонами строки не здійснив. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не приступив до виконання замовлення через обставини, які суттєво утруднювали йому виконання замовлення. При цьому доводи відповідача про неможливість виконання робіт у зв`язку з відсутністю підготовки позивачем «свайного поля» не заслуговують на увагу, оскільки це не підтверджено належними доказами, а існування таких домовленостей не доведено. Крім того, доказів того, що відповідач звертався до позивача з претензіями у зв`язку із неможливістю початку робіт із цих підстав не надано;
суди вважали, що відмовитись від договору підряду i вимагати відшкодувати збитки вiдповiдно до частини другої статті 849 ЦК України є правом замовника, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що її закінчення у строк стає явно неможливим. Таким чином, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який вiдповiдно до частини другої статті 653 ЦК України має наслідком припинення зобов`язань його сторін. Тому суди задовольнили вимоги позивача про розірвання договору підряду та стягнули з підрядника (відповідача) на користь замовника (позивача) сплачений аванс у розмірі 25 750,00 дол. США, що станом на 05 липня 2021 року за офіційним курсом Національного банку України становить 705 861,57 грн, та 3 500,00 грн, а також пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 8 200 192,65 грн;
суди не з`ясували, який вид договору підряду укладений між сторонами (підряд чи побутовий підряд) щодо здійснення монтажу металоконструкцій з морських контейнерів та проведення у них оздоблювальних робіт. При цьому саме від вирішення означеного питання залежить, зокрема, якими нормами регулюються відносини між сторонами (про підряд чи побутовий підряд) та можливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів».
 
За таких обставин суди зробили передчасний висновок про часткове задоволення позовних вимог.
 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Таким чином, касаційну скаргу необхідно задовольни частково, рішення судів попередніх інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження 
№ 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, 
у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
 
Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року скасувати.
 
Справу № 754/12047/21 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                              В. І. Крат
Судді:                                                                                      Д. А. Гудима         
                                                                                                І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук