ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року 
м. Київ

cправа №  295/3068/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.,

за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.,

за участю представників:

ОСОБА_1: ОСОБА_4
Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс»: Струкова Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023
(головуючий - Олексюк Г.Є., судді Мельник О.В., Гудак А.В.)
у справі №295/3068/20
за позовом ОСОБА_1 
до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс»
про визнання наказів про звільнення № 2 від 25.03.2019 та № 2 від 13.01.2022 незаконними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (згідно із заявою про зміну предмета позову від 09.02.2022),

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

1.           ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» (далі - ГО «ГК «Світанок Плюс», Гаражний кооператив), в якому просить, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 09.02.2022: 
- визнати незаконним та скасувати наказ №2 від 25.03.2019, виданий ГО «ГК «Світанок-Авто» про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління МГО «ГК «Світанок» на підставі п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України - виявленої невідповідності займаній посаді та виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації;
- визнати незаконним та скасувати наказ №2 від 13.01.2022, виданий ГО «ГК «Світанок Плюс», про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління МГО «ГК «Світанок» на підставі п.3 ст.99 ЦК України;
- поновити ОСОБА_1 на посаді голови ГО «ГК «Світанок Плюс» з 27.03.2019 року;
- стягнути з ГО «ГК «Світанок Плюс» на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2019 по день ухвалення судом рішення;
- стягнути з ГО «ГК «Світанок Плюс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

2.          Позов мотивовано  тим, що накази №2 від 25.03.2019 та №2 від 13.01.2022 видано безпідставно та з порушенням норм трудового законодавства. 

3.          Позивач зазначає, що його не було повідомлено про звільнення, наказ про звільнення від 25.03.2019 отримано лише 18.02.2020. Відповідач не встановлював обставин відповідності чи невідповідності позивача займаній посаді чи виконуваній роботі; докази неможливості продовження виконання позивачем роботи, яка покладається на голову правління, відсутні; за час керівництва позивача вчинено ряд дій, які позитивно вплинули на діяльність відповідача, будь-які претензії до роботи позивача не висувалися, що свідчить про достатність у нього знань, вмінь та кваліфікації для виконання обов`язків голови правління організації, до того ж кваліфікаційні вимоги до голови правління громадської організації, окрім членства в організації та обрання до складу правління, не передбачені. 

Також в обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішення, оформлені протоколом №26/02-19 засідання позачергових зборів МГО «ГК «Світанок» від 26.02.2019, визнані недійсними рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.02.2019 у справі №906/1055/19.

4.          Позивач зазначає, що в наказі №2 від 13.01.2022 невірно зазначено підставу припинення трудових відносин, оскільки виникнення та припинення трудових відносин, навіть з особами, які обрані на виборні посади, регламентується нормами Кодексу законів про працю України, а не нормами Цивільного кодексу України, тому особа не може бути звільнена на підставі ч. 3 ст.99 Цивільного кодексу України.

5.          Позивач наголошує на тому, що рішення позачергових загальних зборів Гаражного кооперативу, оформлене протоколом від 26/02-19 від 26.02.2019 не може бути законною підставою для звільнення позивача, тому і наказ № 2 від 13.01.2022, виданий на виконання вказаного рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

6.          Рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.08.2022 у справі № 295/3068/20  у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено в повному обсязі.

7.          Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для визнання незаконними та скасування наказів про звільнення №2 від 25.03.2019 і №2 від 13.01.2022 та поновлення ОСОБА_1 на посаді голови ГО «ГК «Світанок Плюс» з 27.03.2019.

8.          Суд першої інстанції вказує на те, що:
-          рішенням позачергових загальних зборів  ГО «ГК «Світанок» від 26.02.2019, оформленим протоколом № 26/02-19 від 26.02.2019, було відкликано з посади членів правління, серед яких прізвище ОСОБА_1 відсутнє;
-          позивача позбавлено повноважень голови правління саме рішенням засідання правління МГО «ГК «Світанок» вiд 26.02.2019, оформленим протоколом №02-19, яке не оскаржувалося і недійсним не визнавалося;
-          позивач у встановленому законом порядку не довів порушення передбаченої законодавством й установчими документами Кооперативу процедури ухвалення відповідного рішення про припинення його повноважень як голови правління;
-          рішення позачергових загальних зборів МГО «ГК «Світанок», оформлені протоколом №26/02-19 від 26.02.2019, втратили свою чинність лише з дня набрання законної сили рішенням Господарського суду Житомирської області вiд 11.02.2020, тобто з 13.03.2020 - через шість місяців після прийняття рішення позачерговими загальними зборами ГО «ГК «Світанок-Авто», оформленого протоколом №5/09/19 від 05.09.2019;
-          зміст положень ч. 3 ст. 99 Цивільного кодексу України надає право компетентному (уповноваженому) органу кооперативу припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав. Право призначати та припиняти повноваження голови правління надано виключно членам організації (загальним зборам або правлінню).

9.          Оскільки позовні вимоги про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління та поновлення його на роботі визнані судом необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідна, також не підлягає задоволенню як безпідставна.

10.          Додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 05.09.2022 у справі № 295/3068/20 стягнуто з позивача на користь відповідача 12   000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

11.          Додаткове рішення мотивовано тим, що розмір заявлених відповідачем витрат на правову допомогу у сумі 17 000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не є співмірними з виконаною роботою у господарському суді, а їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

12.          Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі № 295/3068/20 скасовано рішення Господарського суду Житомирської області від 11.08.2022 у справі №295/3068/20.

Прийнято рішення, яким позов задоволено частково.

Провадження у справі в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу № 2 від 25.03.2019, виданого Громадською організацією «Гаражний кооператив «Світанок-Авто» про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, закрито.

Внесено зміни до наказу Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» від 13.01.2022 № 2 в частині дати припинення повноважень голови правління Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_1 з 26.03.2019 на 04.09.2019, викладено п. 1 наказу від 13.01.2022 № 2 в наступній редакції:
« 1. Повноваження голови правління Міської громадської організації "Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_1 вважати припиненими з 04.09.2019, відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України».

Стягнуто з Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.03.2019 по 04.09.2019 в розмірі 47 448, 06 грн.

У задоволенні позову в частині вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» з 27.03.2019, відмовлено.

Стягнуто з Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» на користь ОСОБА_1 1 540,81 грн судового збору за розгляд позовної заяви.

Стягнуто з Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» в дохід Державного бюджету України 2 928,33 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги на рішення суду.

Додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 05.09.2022 у справі №295/3068/20 змінено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» 10   944,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

13.           Постанова мотивована тим, що:
- На стадії розгляду справи в Господарському суді Житомирської області, у спірний наказ від 25.03.2019 № 2 були внесені зміни на підставі наказу від 13.01.2022 № 2 в частині підстав звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ГО «ГК «Світанок», а саме змінено п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України на п. 3 ст. 99 Цивільного кодексу України. Спірний наказ № 2 від 25.03.2019 із підставою звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ГО «ГК «Світанок» (п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України), який є предметом позову, фактично припинив своє існування, оскільки така підстава була замінена іншою (п. 3 ст. 99 Цивільного кодексу України) згідно з наказом.
- Зважаючи на зміст положень ч. 3 ст. 99 ЦК України, які слід розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу юридичної особи усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав, відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу № 2 від 13.01.2022 про припинення повноважень голови правління ГО «ГК «Світанок» ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 99 Цивільного кодексу України. При цьому суд звертає увагу на те, що внесення змін до наказу з метою виправлення помилок не може бути підставою для визнання такого звільнення незаконним.
- У спірному наказі № 2 від 13.01.2022 помилково зазначено дату припинення повноважень голови правління ГО «ГК «Світанок» ОСОБА_1 від 26.03.2019, оскільки рішенням Господарського суду Житомирської області від 10.04.2023, яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 у справі № 906/751/22 визнано недійсним рішення правління ГО «ГК «Світанок», оформлене протоколом № 02-19 від 26.02.2019 про позбавлення повноважень голови правління ОСОБА_1 та обрання ОСОБА_2 на посаду голови правління. Дане рішення набрало законної сили.
- З огляду на зазначене рішення суду, перебування ОСОБА_2 на посаді голови правління ГО «ГК «Світанок» з 27.03.2019 та до обрання нового голови правління - ОСОБА_3 з 05.09.2019 є неправомірним.
- Оскільки новий голова правління Гаражного кооперативу - ОСОБА_3 приступив до виконання обов`язків голови правлiння з 05.09.2019, тому наявні підстави для внесення змін до наказу № 2 від 13.01.2022 в частині припинення повноважень голови правління ОСОБА_1 саме з 04.09.2019.
- Урахуванням обставин обрання нового голови правління ГО «ГК «Свiтанок плюс» ОСОБА_3 , а також внесення відомостей про нового керівника відповідача на підставі прийнятих чинних рішень, що свідчить про фактичне припинення повноважень попереднього керівника, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді голови правління ГО «ГК «Свiтанок плюс».
- Оскільки відповідачем помилково зазначено в наказі №2 від 13.01.2022 дату припинення повноважень голови правління МГО «ГК «Світанок» ОСОБА_1 з 26.03.2019, наявні підстави для внесення змін у даний наказ у частині припинення повноважень голови правління ОСОБА_1 , саме з 04.09.2019, тому наявні підстави для часткового задоволення позову в частині стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку під час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

14.           ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі №295/3068/20, в якій просить скасувати зазначену постанову в частині: внесення змін до наказу ГО «ГК «Світанок плюс» від 13.01.2022 в частині: дати припинення повноважень голови правління Гаражного кооперативу «Світанок плюс» ОСОБА_1 з 26.03.2019 на 04.09.2019; стягнення з відповідача на користь позивача заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.03.2019 по 04.09.2019 в розмірі 47   448,06 грн; відмови в задоволенні позову про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Гаражного кооперативу «Світанок плюс» з 27.03.2019 та в частині зміни додаткового рішення. Та постановити в цій частині нове рішення, яким:
-          визнати незаконним та скасувати наказ № 2 від 31.01.2022 про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління МГО «ГК «Світанок» на підставі п. 3 ст. 99 Кодексу законів про працю України;
-          поновити ОСОБА_1 на посаді голови ГО «ГК «Світанок плюс» з 27.03.2019;
-          стягнути з ГО «ГК «Світанок плюс» на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2019 по день ухвалення судом рішення;
-          скасувати додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 05.09.2022 та стягнути з відповідача та користь позивача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом касаційної скарги.

15.          Скаржник у касаційній скарзі в якості підстави для касаційного оскарження вищезазначеного судового рішення посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

16.          Позивач зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 23.12.2022 у справі № 511/466/19; від 09.10.2019 у справі № 921/36/18; від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20; від 23.01.2023 у справі № 766/23789/19; від 12.07.2023 у справі № 757/36650/16; від 904/8884/21 від 05.07.2023 (щодо додаткового рішення).

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

17.           Відзивів чи заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Позиція Верховного Суду

18.          Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

19.          Скаржник у касаційній скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині внесення змін до наказу ГО «ГК «Світанок плюс» від 13.01.2022 в частині: дати припинення повноважень голови правління Гаражного кооперативу «Світанок плюс» ОСОБА_1 з 26.03.2019 на 04.09.2019; стягнення з відповідача на користь позивача заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.03.2019 по 04.09.2019 в розмірі 47 448,06 грн; відмови в задоволенні позову в частині вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Гаражного кооперативу «Світанок плюс» з 27.03.2019 та в частині зміни додаткового рішення. Та постановити в цій частині нове рішення, яким:
- визнати незаконним та скасувати наказ № 2 від 31.01.2022 про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління МГО «ГК «Світанок» на підставі п. 3 ст. 99 Кодексу законів про працю України;
- поновити ОСОБА_1 на посаді голови ГО «ГК «Світанок плюс» з 27.03.2019;
- стягнути з ГО «ГК «Світанок плюс» на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2019 по день ухвалення судом рішення;
- скасувати додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 05.09.2022 та стягнути з відповідача та користь позивача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом касаційної скарги.

20.          Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі,  Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції в частині внесення змін до наказу Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» від 13.01.2022 № 2 щодо дати припинення повноважень голови правління Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_1 з 26.03.2019 на 04.09.2019, стягнення з Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.03.2019 по 04.09.2019 в розмірі 47 448, 06 грн, та відмови позивачеві в позові про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» з 27.03.2019, підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України, з огляду на таке.

21.          За приписами п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України на рівні закону забезпечується право на апеляційний перегляд справи, а право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується лише в тих випадках, що їх визначив законодавець.

22.          У постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних «фільтрів» не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних «фільтрів» допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

23.          У статті 287 ГПК України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначено перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у господарському процесі, а також визначені підстави та випадки, коли касаційне оскарження допускається.

24.          З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила ст. 300 ГПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1).

25.          Касаційне провадження у справі № 295/3068/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 відкрите відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

26.          За змістом п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

27.          Отже, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного в постанові Верховного Суду; (2) відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок Верховного Суду стосується правовідносин, які є подібними.

28.          Водночас підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

29.           Верховний Суд враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття «подібні правовідносини», а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

30.          Так, у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду визначила наступні критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства:
- термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші;
- для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями;
- подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. З огляду на значення слова «подібний» не завжди означає тотожність;
- у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

31.          З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

32.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

33.          На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

34.          Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої п. 1 абз. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. Водночас така подібність оцінюється з урахуванням зазначених вище критеріїв та висновків Верховного Суду щодо застосування таких критеріїв подібності.

35.          Верховний Суд постановою від 23.12.2022 у справі № 511/466/19, залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій, якими відмовлено позивачеві в позові про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, вказав на те, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Встановивши, що у відповідача дійсно відбулося скорочення штату та чисельності працівників, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, а позивач відмовився від запропонованих йому вакантних посад, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також Верховний Суд вказав на правильність висновків судів про відмову в задоволенні вимог позивача про скасування наказів з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність. Внесення змін у накази з метою виправлення помилок чи зміни дати звільнення не може бути підставою для визнання такого звільнення незаконним.

36.          У зазначеній справі відбулися зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, позивач обіймав посаду молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії-водія (не військовослужбовець). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

37.          Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 23.01.2023 у справі № 766/23789/19, за позовом про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, зробила висновок про те, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб. Проте вказане стосується посадових осіб - членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового керівника, на яких при призначенні на посаду покладаються функції по управлінню за рішенням власника або уповноваженого органу в межах своїх повноважень.

Щодо інших посадових осіб, то розірвання з ними трудового договору має відбуватись на інших підставах, встановлених трудовим законодавством, що також передбачає дотримання відповідних встановлених цим законодавством гарантій. При цьому віднесення статутом товариства певної посади до категорії «посадових осіб» не є підставою для визнання її такою, до якої застосовується положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Отже, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України не може бути звільнено працівника філії державного підприємства, який не є членом виконавчого органу.

38.          У справі, що розглядається, позивач був членом виконавчого органу - головою правління Гаражного кооперативу. 

Як встановлено судом апеляційної інстанції рішенням засідання правління ГО «ГК «Світанок Плюс», яке оформлене протоколом від 05.09.2019 № 5/09/19 було обрано нового голову правління ГО «ГК «Свiтанок плюс» - ОСОБА_3. Дане рішення засідання правління, на час вирішення вказаного спору, є чинним, не скасованим у встановленому порядку, а тому породжує відповідні правові наслідки для сторін. Матеріалами справи підтверджується, що на підставі наказу ГО «ГК «Свiтанок плюс» № 1 від 10.09.2019 ОСОБА_3 приступив до виконання обов`язків голови правлiння ГО «ГК «Свiтанок плюс» з 05.09.2019, та відповідні відомості були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

39.          Верховний Суд у постанові від 12.07.2023 у справі № 757/36650/16, залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову в позові про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та строку дії контракту, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, вказало на те, що Державне агентство меліорації та рибного господарства України, як орган державної влади, до сфери управління якого входило очолюване позивачем підприємство, будучи представником власника і виконуючи його функції у межах, визначених законодавством, був вправі розірвати трудовий договір з позивачем у зв`язку з припиненням повноважень. Агентство, здійснюючи повноважень власника по управлінню ДП «Укрриба» щодо призначення та звільнення керівника цього підприємства, реалізувало надане нормами чинного законодавства право припинення повноважень члена виконавчого органу у будь-який час та з будь-яких підстав та звільнило позивача з посади директора ДП «Укрриба», дотримавшись при цьому положень КЗпП про надання особі, повноваження якої були достроково припинені, належної компенсації. Позивач особисто видав наказ №21-к, яким склав обов`язки директора ДП «Укрриба» 30.06.2016 у зв`язку із припиненням повноважень посадової особи відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП, а також доручив фінансовому директору-головному бухгалтеру здійснити дії по виплаті йому (позивачеві) вихідної допомоги в розмірі шестимісячного середнього заробітку згідно зі статтею 44 КЗпП та пункту 4 наказу Агентства від 15.04.2016 №11-к.

40.          У зазначеній справі вирішувалося питання поширення/не поширення на юридичних осіб публічного права, яким було очолюване позивачем підприємство положень п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, запроваджені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» №1255-VII від 13.05.2014, а також положень ч. 3 ст. 99 Цивільного кодексу України. Чи був наділений голова Агентства правомочністю щодо припинення повноважень позивача з посади керівника ДП «Укрриба». 

41.          Таким чином, правовідносини у справах № 511/466/19, № 766/23789/19,                   № 757/36650/16 та справі № 295/3068/20 є неподібними за змістовим критерієм.

42.          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.09.2019 у справі                               № 921/36/18, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі, та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, вказала на те, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України. 

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

43.          Тобто висновки Великої Палати Верховного Суду у зазначеній постанові стосуються питання юрисдикції.

44.          Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі                                 № 127/27466/20, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та закриваючи провадження у справі за позовом про визнання звільненим з посади керівника та зобов`язання вчинити дії, вказала на те, що оскільки позивач у цій справі помер, і спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а під час касаційного перегляду встановлено, що оскаржена постанова апеляційного суду не відповідає закону, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що частина третя статті 313 ГПК України у цьому випадку не може бути застосована, тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі в порядку, передбаченому частиною першою зазначеної статті.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що створення (обрання) виконавчого органу товариства відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (частина перша статті 99 ЦК України, пункт 7 частини другої статті 30 Закону № 2275-VIII) або в окремих випадках - наглядової ради товариства (частина друга статті 38 Закону № 2275-VIII). Це рішення породжує між особами, яких воно стосується, корпоративні відносини, у яких обрана особа наділяється повноваженнями з управління. Саме відносини з управління товариством, у яких директору надані відповідні повноваження, за здійснення яких він несе встановлену законом відповідальність, становлять основу відносин між товариством та цією особою.

Позов директора не підлягав задоволенню, оскільки недотримання директором визначеного Законом № 2275-VIII та Статутом порядку скликання загальних зборів учасників Товариства з власної ініціативи не дає підстав для висновку про те, що права позивача були порушені внаслідок позбавлення його можливості припинити свої повноваження як директора Товариства з незалежних від нього причин.

45.          Предметом позову в зазначеній справі є визнання позивача звільненим з посади керівника Товариства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 25.10.2019 та зобов`язання Товариства провести зміну керівника.

46.          У справі, що розглядається предметом позову є визнання наказів про звільнення №2 від 25.03.2019 та № 2 від 13.01.2022 незаконними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

47.          Таким чином, правовідносини у справі №127/27466/20 та у справі №295/3068/20 не є подібними за усіма трьома критеріями.

48.          Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження. Інших виключних випадків касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині, передбачених ч. 2 ст. 287 ГПК України, скаржником у касаційній скарзі не зазначено.

49.          Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

50.          Оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладено у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині, на підставі п. 5 ч. 1 ст. ГПК України.

51.          Оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції в частині зміни додаткового рішення місцевого господарського суду, скаржник вказує на неврахування судом апеляційної інстанції висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21 щодо додаткового рішення.

52.           Як зазначалося вище, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 скасовано рішення Господарського суду Житомирської області від 11.08.2022 у справі №295/3068/20 та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 05.09.2022 у справі №295/3068/20 змінено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» 10 944,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

53.          За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

54.          За приписами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

55.          Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

56.          Відповідно до пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема із резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

57.          Згідно з ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

58.          За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

59.          Отже, додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

60.          Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

61.          Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

62.          У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

63.          Така ж позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

64.          Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення місцевого господарського суду, підлягало скасуванню і додаткове рішення суду першої інстанції. І за правилами Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат, зокрема і витрат на професійну правничу допомогу, має бути здійснений судом, який приймає рішення про скасування судового рішення та прийняття нового рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

65.           Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасувавши рішення місцевого господарського суду та прийнявши нове рішення по суті заявлених позовних вимог, повинен був скасувати і додаткове рішення суду першої інстанції та здійснити новий розподіл судових витрат, зокрема і витрат на професійну правничу допомогу.

66.          Доводи скаржника щодо порушення судом апеляційної інстанції норм права в частині зміни судом апеляційної інстанції додаткового рішення місцевого господарського суду, знайшли своє підтвердження з мотивів, викладених вище. 

67.          З огляду на зазначене, підлягають скасуванню постанова суду апеляційної інстанції в частині зміни додаткового рішення Господарського суду Житомирської області від 05.09.2022 у справі № 295/3068/20 та додаткове рішення місцевого господарського суду, підлягає здійсненню новий розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

68.           Скаржник у касаційній скарзі не спростовує факти, покладені в основу постанови апеляційного суду, якою змінено додаткове рішення суду першої інстанції, а саме щодо витрат на професійну правничу допомогу, через призму застосування ст. ст. 123, 124,126, 129 ГПК України, не наводить доводів щодо розміру судових витрат, його співмірність, обґрунтованість, пропорційність тощо.

69.           Як встановлено судом апеляційної інстанції, у відзивах на позовну заяву від 14.01.2022 та 08.06.2022 відповідачем було повідомлено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат (витрат на правничу допомогу), які останній очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, складає 15   000,00 грн, з яких: 1   000,00 грн - оплата за 1 годину роботи адвоката; 2   000,00 грн - оплата за участь адвоката у судовому засіданні, а у разі, якщо судове засідання не відбулося із незалежних від адвоката причин, - 1   000,00 грн.

Правову допомогу ГО «ГК «Світанок плюс» у даній справі надавала адвокат Струкова Л.В., повноваження та обсяг прав якої підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АМ № 1020844 від 12.01.2022; Струкова Л.В. має право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 000718 від 26.06.2014.

У засіданні 07.07.2022 перед закриттям підготовчого провадження у даній справі представник відповідача Струкова Л.В. зробила заяву щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката і зазначила, що письмові докази розміру судових витрат будуть подані протягом встановленого ГПК України строку після ухвалення рішення суду. Тобто, відповідач дотримався вимоги, встановленої ч. 8 ст. 129 ГПК України.

На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і для визначення розміру витрат заявником надано договір про надання правової допомоги від 01.04.2021 та додаткову угоду № 1 від 01.04.2021 до вказаного договору; акти приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги по судовій справі         № 295/3068/20 від 16.05.2022 та від 11.08.2022; копії платіжних доручень № 841 від 18.05.2022, № 855 від 16.08.2022.

Згідно з актом приймання-передачі від 16.05.2022, адвокатським бюро у січні - травні 2022 надано ГО «ГК «Світанок плюс» наступні послуги:
- ознайомлення з позовною заявою ОСОБА_1 про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та доданими до неї матеріалами - 1 год х 1000 грн = 1 000 грн;
- підготовка відзиву на позовну заяву - 3 год х 1000 грн = 3000 грн;
- участь у судових засіданнях Господарського суду Житомирської областi - 21.01.2022, 15.02.2022 - 2 х 2000 грн = 4000 грн, однак оскільки судові засідання були відкладені, то за угодою сторін вартість гонорару становить: 2 х 1000 грн = 2000 грн;
- участь у судовому засіданні Господарського суду Житомирської областi - 16.05.2022 - 1 х 2000 грн = 2000 грн.

Згідно з актом приймання-передачі від 11.08.2022, адвокатським бюро протягом червня - серпня 2022 надано відповідачеві наступні послуги:
- ознайомлення із заявою ОСОБА_1 про зміну предмета позову, підготовка відзиву на заяву про зміну предмета позову - 3 год х 1000 грн = 3000 грн;
- участь у судових засіданнях Господарського суду Житомирської областi - 13.06.2022, 06.07.2022, 11.08.2022 - 3 х 2000 грн = 6000 грн.

70.          Позивачем подано заперечення щодо судових витрат, в яких останній просить суд відмовити відповідачеві в задоволенні заяви.

71.          Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що   Струкова Л.В. представляє інтереси відповідача у даній справі з 2020 року - з часу надходження позовної заяви ОСОБА_1 до Богунського районного суду м. Житомира. 15.02.2022 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Прядко О.В. на лікарняному. Як вбачається з протоколів судових засідань від 21.01.2022, 16.05.2022, 13.06.2022, 07.07.2022, 11.08.2022, загальний час їх проведення складає приблизно 1 год 30 хв. 

72.           Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України  за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)          розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2)          розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

73.          Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

74.          Частиною 5 ст. 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

75.          Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України). 

76.          Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

77.          Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

78.          Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5 - 7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

79.          Оцінивши заяву відповідача про стягнення судових витрат, заперечення позивача щодо судових витрат, враховуючи часткове задоволення судом апеляційної інстанції позовних вимог позивача, та беручі до уваги, що Струкова Л.В. представляє інтереси відповідача у даній справі з 2020 року - з часу надходження позовної заяви ОСОБА_1 до Богунського районного суду міста Житомира і вже була обізнана з предметом та підставами позовних вимог, що не вимагало додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин, Верховний Суд, керуючись принципами справедливості, верховенства права, критеріями реальності адвокатських витрат в контексті їхньої дійсності та необхідності, обґрунтованості та пропорційності, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з позивача на користь відповідача 10   944,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

80.          Верховним Судом залишено без задоволення клопотання Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , оскільки відповідач у зазначеному клопотанні надав аналіз постановам Верховного Суду щодо подібності правовідносин, на які ОСОБА_1 не посилається в касаційній скарзі на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі №295/3068/20.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

81.           Пунктом 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

82.          Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

83.          Відповідно до ч. 1 ст. 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

84.           Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд вважає, що викладені у касаційній скарзі ОСОБА_1 доводи щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції в частині часткового задоволення позову, внесення змін до наказу Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» від 13.01.2022 № 2 щодо дати припинення повноважень голови правління Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_1 з 26.03.2019 на 04.09.2019, стягнення з Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.03.2019 по 04.09.2019 в розмірі 47 448, 06 грн, та відмови позивачеві в позові про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» з 27.03.2019, не отримали підтвердження, у зв`язку з чим касаційне провадження в частині оскарження постанови суду апеляційної інстанції щодо часткового задоволення позову та відмови в позові підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України, а в частині оскарження постанови суду апеляційної інстанції щодо зміни додаткового рішення - постанова апеляційного господарського суду та додаткове рішення місцевого господарського суду підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 296, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 295/3068/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі №295/3068/20 в частині  часткового задоволення позову, внесення змін до наказу Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» від 13.01.2022 № 2 щодо дати припинення повноважень голови правління Міської громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок» ОСОБА_1 з 26.03.2019 на 04.09.2019, стягнення з Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.03.2019 по 04.09.2019 в розмірі 47 448, 06 грн, та відмови позивачеві в позові про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» з 27.03.2019 закрити.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі №295/3068/20 в частині зміни додаткового рішення Господарського суду Житомирської області від 05.09.2022 у справі №295/3068/20 задовольнити частково.

3. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі №295/3068/20 в частині  зміни додаткового рішення Господарського суду Житомирської області від 05.09.2022 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 05.09.2022 скасувати.

4. Прийняти в цій частині нове рішення.

Заяву Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 16.08.2022 у справі №295/3068/20 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» (10020, Житомирська обл., місто Житомир, провулок 4-й Вільський, будинок 30, ід. код 20428510 ) 10 944,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заяву Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок плюс» залишити без задоволення.

5. В іншій частині постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 у справі №295/3068/20 залишити без змін.

6. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя           О. А. Кролевець

Судді          О. М. Баранець

                                                                                                    Г. О. Вронська